ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
65618, м. Одеса, просп. Шевченка, 29, тел.: (0482) 307-983, e-mail: inbox@od.arbitr.gov.ua
веб-адреса: http://od.arbitr.gov.ua
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
РІШЕННЯ
"20" квітня 2026 р.	м. Одеса 	Справа № 916/622/26	
Господарський суд Одеської області у складі судді Мостепаненко Ю.І., розглянувши без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження 
справу № 916/622/25
за позовом: Фізичної особи-підприємця Кучеренко Катерини Вікторівни ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );
до відповідача Фізичної особи-підприємця Лободіна Іллі Олександровича ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 )
про стягнення 400 000 грн.,
ВСТАНОВИВ:

23.02.2026 ФОП Кучеренко Катерина Вікторівна звернулась до Господарського суду Одеської області з позовною заявою (вх. № 645/26) до ФОП Лободіна Іллі Олександровича в якій просить суд стягнути з відповідача 400 000 грн. - попередньої оплати, а витрати по сплаті судового збору
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на невиконання відповідачем зобов`язань за договором поставки, укладеним між сторонами у спрощений спосіб, в частині здійснення поставки товару, а саме Starlink Mini Kit у кількості 32 одиниці.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 02.03.2026 зазначену позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 916/622/26 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження.
Вказаною ухвалою суду було запропоновано сторонам надати у відповідні строки заяви по суті спору, а також роз`яснено сторонам про можливість звернення до суду з клопотанням про призначення проведення розгляду справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін у строки, визначені ч. 7 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України). 
Ухвала Господарського суду Одеської області про відкриття провадження у справі від 02.03.2026 була надіслана позивачу до його електронного кабінету, що підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою про доставку електронного листа (а.с.19). 
02.03.2026 до суду від позивача надійшли додаткові пояснення (вх. №7382/26), згідно яких останній додатково зазначив, що за попередньою домовленістю позивач з метою придбання товару - Starlink Mini Kit у кількості 32 одиниці отримав від відповідача рахунок № 515 від 02.01.2026 року на 100% попередню оплату за вказаний товар на загальну суму 400 000, 00 грн. без ПДВ. із вартістю за одиницю товару – 12500, 00 грн. без ПДВ. Вказаний рахунок був повністю оплачений позивачем 02.01.2026р. згідно із ПІ № 2195 на суму 400 000, 00 грн. При цьому, в призначенні платежу позивачем помилково було зазначено “видаткова накладна № 515 від 02.01.2026р.”, хоча вірне призначення платежу “рахунок № 515 від 02.01.2026 року”. Водночас, позивач підтверджує, що товар - Starlink Mini Kit у кількості 32 одиниці, який було оплачено згідно ПІ № 2195 від 02.01.2026 року отримано ним не було.
Відповідачу – ФОП Лободіну І.О. ухвала суду про відкриття провадження у справі від 02.03.2026 року була надіслана в межах строку, встановленого Господарським процесуальним кодексом України, на юридичну адресу: 65007, м. Одеса, вул. Ніжинська, буд. 59 кв. 3, яка міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, сформованої судом, відповідь з якого отримано на запит суду № 2398709 від 27.02.2025.
Як вбачається з матеріалів справи, надіслана відповідачу рекомендованим листом з позначкою «Судова повістка» ухвала про відкриття провадження у справі була повернута поштовою установою на адресу суду з відбитком календарного штемпелю на конверті та відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», про що свідчить наявне в матеріалах справи рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення від 13.03.2026 із поштовим конвертом.
Згідно ч. 6 ст. 242 ГПК України, днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. 
Відтак, в силу вищенаведених положень законодавства, день спроби вручення поштового відправлення за адресою місцезнаходження відповідача, який зареєстрований у встановленому законом порядку, вважається днем вручення відповідачу відповідної ухвали суду.
Отже, якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною, і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії. 
Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного суду від 28.01.2019р. у справі № 915/1015/16.
Суд також враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 29.03.2021 у справі № 910/1487/20, де зазначено, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б).
Оскільки ухвала суду про відкриття провадження у справі направлена судом за належною адресою відповідача і повернута поштою, суд приходить до висновку, що відповідач повідомлений про відкриття провадження у справі та прийняття позовної заяви до розгляду.
Додатково, з метою повідомлення відповідача про прийняття позовної заяви ТОВ «Нежить» до розгляду та відкриття провадження у справі № 916/622/26 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження, судом було розміщено оголошення на офіційному сайті Судової влади України ухвали суду від 02.03.2026 за посиланням https://reyestr.court.gov.ua/Review/134498253.
Згідно з ч. ч. 5, 7 ст. 252 ГПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь - якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.
Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін від учасників справи до суду не надходило.
Відповідно до п., п. 3 та 4 ст. 13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідач своїм процесуальним правом на подання відзиву не скористався, жодних заперечень проти позову не надав, з огляду на що, суд вважає за можливе відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України розглянути справу за наявними в ній матеріалами.
Згідно положень ст. 248 ГПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.
У відповідності до ч. 4 ст. 240 ГПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.
Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступне. 
02.01.2026 ФОП Лободіном І.О. було виставлено ФОП Кучеренко К.В. рахунок №515 для здійснення попередньої оплати за товар, а саме: Starlink Mini Kit у кількості 32 одиниці, за ціною - 12 500 грн. за шт., всього на суму 400 000 грн.
Згідно платіжної інструкції №2195 від 02.01.2026 ФОП Кучеренко К.В. було здійснено оплату за вказаний товар на суму 400 000 грн. 
30.01.2026 позивачем на адресу відповідача було направлено вимогу вих.№30\01, згідно якої ФОП Кучеренко К.В., посилаючись, зокрема, на сплату рахунку № 515 від 02.01.2026 року в повному обсязі згідно платіжної інструкції № 2195 на суму 400 000 грн., а також вказуючи, що строк поставки товару, зазначеного в рахунку, обумовлений не був, керуючись ст. 530 ЦК України вимагав поставити товар у повному обсязі протягом 7 днів з дати цієї вимоги, а в разі невиконання зазначеної вимоги у визначений строк, керуючись 2 ст. 693 ЦК України вимагав повернути повну суму отриманої попередньої оплати за товар в розмірі 400 000 грн.
Між тим, як вказує позивач, відповідач не виконав свої зобов`язання з поставки попередньо оплаченого позивачем товару на суму 400 000 грн., при цьому попередня оплата за товар в розмірі 400 000 грн також повернута не була.
З огляду на зазначене, позивач і звернувся до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до ФОП Лободіна І.О. про стягнення 400 000 грн. – попередньої оплати
Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши наявні у справі докази у сукупності та давши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов наступних висновків:
За змістом ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.
Згідно ч. 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Згідно ч. 1 ст. 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь - якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.
Господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.
Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції (ч. 1 ст. 640 ЦК України).
Згідно зі ст. 641 ЦК України, пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною, що передбачено в ч. 1 ст. 642 ЦК України.
Як встановлено матеріалами справи, 02.01.2026 ФОП Лободіним І.О. було виставлено ФОП Кучеренко К.В. рахунок №515 для здійснення попередньої оплати за товар, а саме: Starlink Mini Kit у кількості 32 одиниці, за ціною - 12 500 грн. за шт., всього на суму 400 000 грн.
Згідно платіжної інструкції №2195 від 02.01.2026 ФОП Кучеренко К.В. було здійснено оплату на суму 400 000 грн. із призначенням платежу: «видаткова накладна № 515 від 02.01.2026р.». 
При цьому, в поданих до суду письмових поясненнях від 02.03.2026 позивач, зокрема, зазначив, що виставлений відповідачем рахунок за товар №515 від 02.01.2026 був сплачений саме згідно платіжної інструкції № 2195 на суму 400 000 грн., а в призначенні платежу позивачем помилково було зазначено “видаткова накладна № 515 від 02.01.2026р.”, замість вірного “рахунок № 515 від 02.01.2026р.”
За змістом статей 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Відповідно до приписів статей 76 – 78 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.
Господарський суд звертає увагу, що 17.10.2019 набув чинності Закон України від 20.09.2019 № 132-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні», яким було внесено зміни до Господарського процесуального кодексу України, зокрема, змінено назву статті 79 Господарського процесуального кодексу України з «Достатність доказів» на нову – «Вірогідність доказів», викладено її у новій редакції, та фактично впроваджено в господарський процес стандарт доказування «вірогідності доказів».
Стандарт доказування «вірогідності доказів», на відміну від «достатності доказів», підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надання достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надання саме тієї кількості, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.
Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.
Враховуючи вищевикладене, проаналізувавши надані позивачем докази, суд доходить висновку, що між сторонами укладено договір поставки у спрощений спосіб, що підтверджується рахунком ФОП Лободіним І.О. №515 від 02.01.2026 (оферта) та платіжною інструкцією №2195 від 02.01.2026 (акцепт).
Сторони підтвердили свій намір щодо встановлення між ними господарських правовідносин, відповідно до яких ФОП Лободін І.О., як постачальник, зобов`язався поставити товар, а позивач, як покупець, прийняти товар та сплатити його вартість.
Отже, між сторонами виникли зобов`язання, які за своєю правовою природою є правовідносинами, що випливають із договору поставки.
Відповідно до ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
Водночас, вимогами ч. 2 ст. 712 ЦК України передбачено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
В силу вимог ст. ч. 1 ст. 663 ЦК України, продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.
Згідно ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Так, судом встановлено, що з огляду на непогодження сторонами строку поставки товару, 30.01.2026 позивачем на адресу відповідача було направлено вимогу вих.№30\01, згідно якої позивач вимагав у відповідача поставити товар у повному обсязі протягом 7 днів з дати цієї вимоги, а в разі невиконання зазначеної вимоги у визначений строк, керуючись 2 ст. 693 ЦК України вимагав повернути повну суму отриманої попередньої оплати за товар в розмірі 400 000 грн. Направлення зазначеної вимоги підтверджується наявними в матеріалах справи: цінним листом з описом вкладення, поштовою накладною № 4906400285458 та фіскальним чеком від 30.01.2026.
Отже, в даному випадку, відповідач повинен був здійснити поставку товару у семиденний строк з дня направлення такої вимоги, тобто до 06.02.2026 (включно).
Проте, як встановлено судом та не спростовано відповідачем, останнім не було поставлено товар, що зазначений в рахунку №515 від 02.01.2026 у вказаний строк. Матеріали справи не містять відповідних доказів підтвердження виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань з поставки товару.
В силу статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов договору та вимог зазначених Кодексів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно ч. 2 ст. 693 ЦК України, передбачено право покупця у разі порушення продавцем строку передання йому попередньо оплаченого товару або пред`явити вимогу про передання оплаченого товару, або вимагати повернення суми попередньої оплати (тобто відмовитися від прийняття виконання).
Зі змісту зазначеної норми права вбачається, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю, а у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно, тобто, або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. Можливість обрання певно визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця.
Правова природа перерахованої суми, як попередньої оплати, визначається не лише її визначенням у платіжному документі та датою платежу, а також наявністю зустрічного зобов`язання контрагента по поставці товару на цю суму відповідно до умов договору. Так, реалізація покупцем права на вимогу про повернення суми попередньої оплати означає, що він відмовився від прийняття виконання неналежно виконаного зобов`язання. Отже, після пред`явлення покупцем на власний вибір продавцю вимоги про повернення сплачених коштів в якості передплати, зобов`язання останнього по поставці товару припиняється, проте у нього виникає грошове зобов`язання з повернення коштів.
Таким чином, враховуючи відсутність в матеріалах справи доказів виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань з поставки товару, а також наявність в вимозі позивача № вих.№30\01 від 30.01.2026 вимоги про повернення суми попередньої оплати за товар в розмірі 400 000 грн., в разі невиконання вимоги з поставки товару, суд доходить висновку, що в силу вимог ст. 530 та ст. 693 ЦК України, у відповідача виникло зобов`язання повернути позивачу сплачені, в якості попередньої оплати, грошові кошти у строк для здійснення поставки товару, тобто до 06.02.2026 (включно). Однак, як встановлено судом, відповідач не повернув позивачу грошові кошти в розмірі 400 000 грн.
Наявність вказаної заборгованості відповідач не спростував, доказів, які б підтверджували факт повернення суми попередньої оплати позивачу, відповідач суду не надав.
Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального Кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Відповідно до п. 1 ст. 86 Господарського процесуального Кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Враховуючи вищевикладене, оцінивши докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ФОП Кучеренко Катерини Вікторівни про стягнення з ФОП Лободіна Іллі Олександровича 400 000 грн. - попередньої оплати підлягають задоволенню.
На підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку із задоволенням позовних вимог, судові витраті по сплаті судового збору покладаються на відповідача із застосуванням понижуючого коефіцієнта 0,8, визначеного частиною третьою статті 4 Закону України "Про судовий збір" враховуючи подання позовної заяви позивачем у електронній формі з використанням системи "Електронний суд".
Керуючись ст. ст. 129, 232, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -
ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.
2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Лободіна Іллі Олександровича ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Фізичної особи-підприємця Кучеренко Катерини Вікторівни ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 400 000 (чотириста тисяч) грн. – попередньої оплати та 4 800 (чотири тисячі вісімсот) грн. – витрат по сплаті судового збору.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено до Південно - західного апеляційного господарського суду в порядку ст. 256 ГПК України.
Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Суддя Ю.І. Мостепаненко