Справа № 683/3681/25
2/683/289/2026 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2026 року м. Старокостянтинів
Старокостянтинівський районний суд Хмельницької області
в складі: головуючої судді Кутасевич О.Г.,
з участю секретаря судового засідання Братенка В.В.,
позивачки ОСОБА_1 , 
її представника адвоката Мініх І.М.,
представника відповідачки адвоката Вонсовича М.М.,
розглядаючи у судовому засіданні в залі суду в м. Старокостянтинові цивільну справу №683/3681/25, 2/683/289/2026 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, 
в с т а н о в и в:

У грудні 2025 року адвокат Мініх І.М. в інтересах ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до Старокостянтинівської міської ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В обґрунтування заявлених позовних вимог посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1  померла мати позивачки ОСОБА_3 , яка на випадок своєї смерті залишила заповіт, посвідчений старостою Решнівецького старостинського округу с. Решнівка Старокостянтинівської міської ради Хмельницького району Хмельницької області 07 липня 2023 року, відповідно до якого 2/3 земельної ділянки площею 2,7652 га кадастровий номер 6824286900:001:0119 з цільовим призначенням для ведення товарного сільського виробництва, розташованої на території Решнівецької сільської ради Старокостянтинвської ради Хмельницької області заповіла позивачці, а 1/3 цієї ж земельної ділянки дочці ОСОБА_2 . 
Указує, що вона є спадкоємцем за заповітом після смерті матері, однак, вчасно не звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, оскільки у листопаді 2022 року у неї важко захворіла на цукровий діабет першого типу онука ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка постійно проживала у місті Маріня Гранде Португалія та потребувала цілодобової опіки дорослих: контролю введення інсуліну, приготування дієтичного харчування з підрахунком калорій, системне введення ліків. Ці обставини змусили позивачку виїхати до Португалії для догляду за онукою, де вона перебувала на момент відкриття спадщини, та не змогла бути присутньою на похороні матері у березні 2024 року. Повернулась в Україну лише 26 серпня 2025 року після покращення стану онуки. Зазначила, що про наявність заповіту їй відомо не було, та через неможливість залишення онуки без нагляду, не володіння португальською мовою для поїздки до Лісабону, відсутністю банківської картки, виключно якою сплачується консульський збір, вона не змогла звернутись до консульської установи для подання заяви про прийняття спадщини. 
Уважала зазначені обставини такими, що об`єктивно перешкодили їй своєчасно звернутись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, а тому просить визначити їй додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини. 
Ухвалою Старокостянтинівського районного суду від 04 лютого 2026 року замінено неналежного відповідача Старокостянтинівську міську раду належним - ОСОБА_2 , яка є спадкоємцем померлої ОСОБА_3 та у встановленому законом порядку прийняла спадщину.
У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її адвокат Мініх І.М. позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити.
ОСОБА_1 зазначила, що у зв`язку із хворобою онуки у листопаді 2022 року її донька та зять потребували допомоги, оскільки за дитиною потрібен був цілодобовий догляд із системним введенням інсуліну кожні три години, приготуванням дієтичного харчування із підрахунком калорій, а батьки змушені були постійно працювати, щоб забезпечити придбання необхідних ліків. Спочатку до Португалії поїхав її сват, але через складність догляду та значне психологічне навантаження його стан здоров`я погіршився і він змушений був повернутись до України. Оскільки до цього часу вона постійно здійснювала догляд за батьками, зокрема і ОСОБА_3 , а її сестра ОСОБА_2 перебувала на заробітках у росії, у червні 2023 року вони із відповідачкою домовились, що остання повернеться до України, щоб наглянути за матір`ю, а вона з чоловіком поїде до Португалії. У Португалії вона здійснювала догляд за онукою, поки її батьки були на роботі, разом з чоловіком відвозили та забирали дитину зі школи, а також відвозили до школи спеціальний обід та колола їй інсулін. На похорон матері у березні 2024 року вона приїхати не встигла через тривалий шлях до України і необхідність залишатись біля онуки. Про наявність заповіту вона дізнались лише у жовтні 2025 року, однак маючи намір спадкувати за законом, вживала заходи для подання відповідної заяви до консульської установи, яка розташована у Лісабоні, що знаходиться на відстані близько 200 км від ОСОБА_5 . Для цього їй потрібно було витратити на дорогу більше п`яти годин, на які вона не могла залишити онуку. Крім того, вона не могла самостійно здійснити таку подорож через незнання мови та відсутність банківської картки, виключно якою здійснюється оплата консульського збору. Зателефонувавши до нотаріуса в Україні, їй роз`яснили, що по приїзду додому, вона зможе поновити строк на прийняття спадщини у судовому порядку. Оскільки вони із відповідачкою домовлялись разом подати таку заяву до суду, між ними не було спору, у жовтні 2025 року, коли онуці виповнилось 10 років та її стан покращився і вона змогла самостійно розраховувати калорії та колоти собі інсулін, позивачка повернулась до України, де у нотаріуса дізналась, що сестра вже отримала рішення суду самостійно. 
Представник відповідачки ОСОБА_2 у судовому засіданні проти задоволення заяви заперечував, оскільки уважав наведені позивачкою обставини неповажними для визначення їй додаткового строку для прийняття спадщини. Уважав, що доглядом дитини повинні займатись її батьки, а оскільки дитина вже відвідувала школу та різні гуртки, у цей час позивачка мала об`єктивну можливість звернутись до консульської установи для подання відповідної заяви.
Заслухавши учасників процесу, допитавши свідків, дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Судом установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1  померла ОСОБА_3 , що стверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим Старокостянтинівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Хмельницькому районі Хмельницької області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 02 квітня 2024 року, яка була матір`ю сторін.
На день смерті ОСОБА_3 була зареєстрована та проживала одна в АДРЕСА_1 .
За життя ОСОБА_3 склала заповіт, посвідчений старостою Решнівецького старостинського округу с. Решнівка Старокостянтинівської міської ради Хмельницького району Хмельницької області 07 липня 2023 року, відповідно до якого 2/3 земельної ділянки площею 2,7652 га кадастровий номер 6824286900:001:0119 цільовим призначенням для ведення товарного сільського виробництва, розташованої на території Решнівецької сільської ради Старокостянтинвської ради Хмельницької області заповіла дочці ОСОБА_1 , а 1/3 цієї ж земельної ділянки дочці ОСОБА_2 . 
Рішенням Старокостянтинівського районного суду від 11 вересня 2025 року визначено ОСОБА_2 додатковий строк три місяці з дня набрання рішенням суду законної сили для подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Поважною причиною пропуску ОСОБА_2 строку на прийняття спадщини судом визнано її юридичну необізнаність щодо порядку та оформлення спадщини. 

08 грудня 2025 року за заявою ОСОБА_2 приватним нотаріусом Хмельницького нотаріального округу Хмельницької області Мельник Л.П. заведено спадкову справу №84/2025 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 
19 листопада 2025 року державним нотаріусом Старокостянтинівської державної нотаріальної контори відмовлено ОСОБА_6 в оформленні її спадкових прав після смерті матері ОСОБА_3 з підстав пропуску неї строку для подання заяви про прийняття спадщини.
Зазначені обставини підтверджуються: паспортними даними позивачки; свідоцтвом про смерть ОСОБА_3 ; свідоцтвом про народження ОСОБА_1 ; свідоцтвом про укладення шлюбу ОСОБА_7 , відповідно до якого вона змінила прізвище на ОСОБА_8 ; матеріалами спадковими справами №84/2025 від 08 грудня 2025 року до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 . 
Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не відмовився від неї.
Згідно зі статтею 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.
Отже, закон розрізняє факти, які свідчать про прийняття спадщини особою, яка на час відкриття спадщини постійно проживала зі спадкодавцем, та особою, яка на час відкриття спадщини не проживала (постійно не проживала) зі спадкодавцем.
Подання заяви про прийняття спадщини є дією, яку повинен вчинити спадкоємець, який бажає прийняти спадщину тоді, коли такий спадкоємець не проживав на час відкриття спадщини постійно із спадкодавцем.
Водночас відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.
За змістом зазначеної статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
Правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) спадкоємець пропустив строк для прийняття спадщини; 2) у спадкоємця були перешкоди для подання заяви для прийняття спадщини; 3) ці обставини визнані судом поважними.
Отже, лише якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.
Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку для прийняття спадщини, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Водночас необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, проживання у спадковому майні після відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо.
Крім того, оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду.
Подібних висновків, дійшов Верховний Суд України у постановах від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15, від 23 серпня 2017 року у справі № 6-1320цс17 та Верховний Суд у постановах від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17, від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16, від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18, від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18, від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18, від 17 серпня 2023 року у справі № 626/274/22.
Відповідно до пункту 2.1. глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5, у редакції, чинній на час відкриття спадщини, спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви (повідомлення, телеграми), що свідчить про волевиявлення щодо спадкового майна, зокрема заяви про прийняття спадщини.
Відповідно до пунктів 3.3 - 3.6 вказаного Порядку у редакції, заяви про прийняття спадщини або відмову від її прийняття подаються спадкоємцем особисто нотаріусу за місцем відкриття спадщини у письмовій формі.
Якщо спадкоємець особисто прибув до нотаріуса за місцем відкриття спадщини, нотаріальне засвідчення справжності його підпису на таких заявах не вимагається. У цьому випадку нотаріус встановлює особу заявника, про що на заяві робиться відповідна службова відмітка. Ця відмітка скріплюється підписом нотаріуса.
Якщо заява, на якій справжність підпису спадкоємця не засвідчена, надійшла поштою, вона приймається нотаріусом, заводиться спадкова справа, а спадкоємцю повідомляється про заведення спадкової справи та необхідність надіслати заяву, оформлену належним чином (справжність підпису на таких заявах має бути нотаріально засвідченою), або особисто прибути до нотаріуса за місцем відкриття спадщини.
Не допускається приймати заяви про прийняття спадщини, про відмову від неї або заяви про їх відкликання, складені від імені спадкоємців їх представниками, що діють на підставі довіреностей.
У відповідності до пункту 3.11.3 Положення про порядок учинення нотаріальних дій в дипломатичних представництвах та консульських установах України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України та Міністерства закордонних справ України від 27 грудня 2004 року № 142/5/310, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати консулу заяву про прийняття спадщини.
За зверненням громадянина України консул засвідчує справжність підпису на документах (пункт 3.13.1 Положення).
Якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.
Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
Поважними причинами пропуску строку, з урахуванням конкретних фактичних обставин справи, можуть визнаватись, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними;4) перебування спадкоємців на службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Звертаючись з позовом про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини, ОСОБА_1 вказувала, що на час відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_1 перебувала за кордоном, де здійснювала догляд за онукою ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка потребувала постійного стороннього догляду внаслідок хвороби на цукровий діабет першого типу. У зв`язку із неможливістю залишити дитину на тривалий час, незнання мови та відсутність банківської картки, вона не змогла звернутись до консульської установи для подання заяви про прийняття спадщини.
Як установлено судом, ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є онукою ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_11 , відповідно до якого її матір`ю є ОСОБА_12 ; свідоцтвом про шлюб ОСОБА_13 , відповідно до якого вона змінила прізвище на ОСОБА_14 , та свідоцтвом про народження останньої, де її матір`ю зазначена ОСОБА_1 .
Відповідно до конфіденційної медичної довідки, виданої Національною службою здоров`я лікарняним центром Лейрії Португальської Республіки, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , перебуває під наглядом у педіатричній консультації з діабету цього закладу у зв`язку із наявністю хронічного захворювання:цукрового діабету 1 типу з 28 листопада 2021 року, а також отримує підтримку інших медичних спеціальностей, дотичних до її захворювання. Для контролю захворювання потребує індивідуалізованого спеціалізованого педагогічного та терапевтичного характеру, щоденної інсулінотерапії з використанням інсулінової помпи (підшкірна інфузія інсуліну), самоконтролю рівня глюкози кілька разів на день, а також збалансованого харчування і регулярної фізичної активності.
29 червня 2023 року ОСОБА_1 залишила територію України та виїхала до Португалії, звідки повернулась 26 серпня 2025 року, що підтверджується відмітками у її закордонному паспорті та звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини 19 листопада 2025 року.
Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_15 , яка є бабусею ОСОБА_16 пояснила, що дійсно її онука, яка проживає в Португалії, через хворобу потребувала постійного стороннього догляду, у зв`язку з чим її чоловік ОСОБА_17 звільнився із роботи та поїхав до Португалії. Однак через складність догляду, що вимагало постійного підрахунку калорій, здійснення ін`єкцій інсуліну, психологічної стійкості, його стан здоров`я погіршився та він повернувся додому. Тому ОСОБА_1 разом з чоловіком у червні 2023 року поїхала доглядати онуку, оскільки батьки дівчинки змушені постійно працювати, щоб забезпечити її ліками. Після смерті матері ОСОБА_1 не змогла поїхати в консульську установу, розташовану в Лісабоні для подання заяви про прийняття спадщини, оскільки така поїздка вимагала значного часу, на який вона не могли залишити онуку. Лісабон розташований близько 200 км від місця їх проживання, а вона через незнання мови не могли самостійно туди поїхати, оскільки її чоловік без її участі не міг турбуватись про онуку, якій кожні три години необхідно було робити ін`єкції та готувати спеціальне харчування. Вона особисто зверталась до нотаріуса для отримання інформації, необхідної позивачці для подання такої заяви. Крім того вказувала, що до виїзду за кордон ОСОБА_1 постійно турбувалась про батьків, поки ОСОБА_2 перебувала за кордоном, а також доглядала за сином останньої, який є її племінником. Після від`їзду позивачки, ОСОБА_2 повернулась до України та проживала в м. Старокостянтинові та вона особисто віддала їй гроші, які ОСОБА_1 залишила для матері.
Аналогічні пояснення дали свідки ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , ОСОБА_18 , яка є подругою позивачки зазначала, що під час спілкування з ОСОБА_1 телефоном, остання розповідала їй, що вони разом з чоловіком відвозять онуку до школи та вже за кілька годин повертаються, що привезти дитині спеціальний обід та вколоти інсулін, оскільки школа відповідальності за це не несе, а батьки змушені брати додаткову роботи для придбання дороговартісних ліків.

Ураховуючи викладене, суд приходить до висновку, що необхідність здійснення догляду за онукою, яка потребувала введення інсуліну кожні три години, неможливість здійснення такого догляду іншими особами, значна віддаленість консульської установи від місця перебування позивачки, незнання нею іноземної мови та відсутність банківської картки, виключно якою здійснюється оплата консульського збору були об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для ОСОБА_1 , як спадкоємця, для подання заяви про прийняття спадщини.
При цьому суд, виконуючи завдання цивільного судочинства, окрім основних принципів: справедливості, добросовісності та розумності, керується аксіомою цивільного судочинства: "Placuit in omnibus rebus praecipuum esse iustitiae aequitatisque quam stricti iuris rationem", яка означає "У всіх юридичних справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права".
З огляду на викладене, а також те, що відповідачка ОСОБА_2 пропустила строк на подання заяви про прийняття спадщини з підстав юридичної необізнаності щодо порядку оформлення спадщини, який їй було поновлено у судовому порядку, наявність заповіту, яким спадщина розділена спадкодавцем між сторонами, суд уважає, що позов підлягає задоволенню та позивачу слід визначити додатковий строк – три місяці для подання нею нотаріусу заяви про прийняття спадщини.
Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати у разі задоволення позову покладаються на відповідача. 
Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 82,206, 264-265 ЦПК України, суд
в и р і ш и в:
Позов ОСОБА_1 задовольнити.
Визначити ОСОБА_1 додатковий строк три місяці з дня набрання рішенням суду законної сили, для подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Решнівка Старокостянтинівської територіальної громади Хмельницької області.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1211,20 грн судового збору.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Позивачка: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .
Відповідачка: ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .
Повний текст рішення складено 17 квітня 2026 року.

Суддя