ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 620/15125/24 Суддя (судді) першої інстанції: Сергій КЛОПОТ

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2026 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі: 
головуючого судді Безименної Н.В.
суддів Аліменка В.О. та Файдюка В.В.,
Розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 13 січня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, 
ВСТАНОВИЛА
Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до ГУ ПФ України у Київській області, ГУ ПФ України в Чернігівській області, у якому просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФ України у Київській області від 31.10.2024 № 253550004911 про відмову у призначенні пенсії;
- зобов`язати ГУ ПФ України в Чернігівській області зарахувати до загального страхового стажу для призначення та розрахунку пенсії період роботи в колгоспі «Шлях Леніна» з 28.02.1985 по 10.02.1994 (з урахуванням встановленого мінімуму трудоднів та кількості відпрацьованих трудоднів, зазначених в трудовій книжці колгоспника) та призначити пенсію за віком з 19.10.2024.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 13.01.2025 позов задоволено у повному обсязі.
Не погодившись із вказаним рішенням, ГУ ПФ України в Чернігівській області подало апеляційну скаргу, у якій просить його скасувати і ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що суд першої інстанції дійшов передчасного і помилкового висновку про порушення прав позивача з боку ГУ ПФ України в Чернігівській області, оскільки оскаржене рішення було прийняте ГУ ПФ у Київській області, крім того скаржник зазначає, що у позивача недостатньо страхового стажу для призначення пенсії.
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому проти апеляційної скарги заперечує, оскільки вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає чинному законодавству та позиції Верховного Суду; зазначає, що встановлення порядку розгляду заяв про призначення пенсії за принципом екстериторіальності не спростовує положення законодавства, що виплата пенсії здійснюється органом, що призначає пенсію, за місцем проживання особи.
ГУ ПФ у Київській області відзив на апеляційну скаргу не подавало. Будь-які його письмові пояснення в матеріалах справи відсутні. 
Відповідно до ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження). 
Беручи до уваги, що в суді першої інстанції розгляд справи здійснювався в порядку спрощеного провадження, введення в Україні воєнного стану, враховуючи, що за наявними у справі матеріалами її може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів та з огляду на відсутність необхідності розглядати справу у судовому засіданні, керуючись приписами ст.311 КАС України, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Згідно із ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 23.10.2024 позивач, у зв`язку з досягненням віку 60 років ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), звернувся до Відділу обслуговування громадян № 3 (Сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області із заявою про призначення пенсії за віком.
До заяви про призначення пенсії позивачем було додано всі документи, які вимагалися, в т.ч. трудову книжку колгоспника НОМЕР_1 від 20.03.1985 (а.с. 26-38).
Заява позивача про призначення пенсії за віком була розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області за принципом екстериторіальності.
Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області за результатом розгляду заяви позивача прийняло рішення про відмову у призначенні пенсії від 31.10.2024 № 253550004911 (а.с. 20).
Рішення було надіслано позивачу разом із супровідним листом Відділу обслуговування громадян № 3 (Сервісний центр) Управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області № 2500-0206-8/73831 від 31.10.2024 (а.с. 19).
У рішенні про відмову у призначенні пенсії зазначено, що причиною відмови є відсутність у позивача необхідного страхового стажу для призначення пенсії за віком, визначеного ст. 26 Закону № 1058-IV, а саме: необхідний страховий стаж становить 31 рік, а страховий стаж позивача становить лише 27 років 10 місяців 1 день.
Як вбачається з рішення про відмову у призначенні пенсії, Головним управління Пенсійного фонду України у Київській області не було зараховано до страхового стажу позивача для призначення пенсії за віком, зокрема, період з 28.02.1985 по 10.02.1994 - робота в колгоспі «Шлях Леніна», що знаходився на території Троїцького району Луганської (раніше Ворошиловоградської області) - даний період не зараховано до стажу у зв`язку з тим, що в записах трудової книжки відсутня підстава внесення запису про роботу в колгоспі. Зазначено, що для зарахування вказаного періоду до стажу необхідно надати уточнюючі довідки про встановлений мінімум та вироблені трудодні в колгоспі «Шлях Леніна».
Не погодившись з таким рішенням пенсійного органу, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Вказані обставини, встановлені судом першої інстанції, сторонами у поданих процесуальних документах не оспорюються.
Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, дійшов висновку, що загальний страховий стаж позивача складає 36 років 9 місяців та 12 днів, і оскільки він досяг пенсійного віку 18.10.2024, то звертаючись 23.10.2024 до органів Пенсійного фонду він набув право на призначення пенсії за віком з 19.10.2024.
Переглянувши рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку в межах вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Нормами статті 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Громадяни мають бути впевненими у своїх законних очікуваннях, а також в тому, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг, врегульовано Законом України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
За приписами статті 8 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV) право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж. Розмір страхового стажу (стажу роботи) є одним із основних чинників для визначення розміру пенсійних виплат.
Статтею 24 Закону №1058-IV закріплено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. До страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності або у зв`язку з втратою годувальника, крім наявного страхового стажу, зараховується також на загальних підставах відповідно період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, та період з дня смерті годувальника до дати, коли годувальник досяг би віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Періоди трудової діяльності до 01 січня 2004 року, які зараховуються до страхового стажу, визначені статтею 56 Закону України від 05 листопада 1991 року №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (надалі Закон №1788-XII).
Так, згідно зі статтею 56 Закону №1788-XII, до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. До стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.
Згідно зі статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Такі самі положення передбачені п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (надалі - Порядок № 637), а саме: основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Відповідно до п. 1.1.Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 29.07.1993 № 58, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.
Правила заповнення трудової книжки закріплені у п. 2 цієї Інструкції, та відповідно до п. 2.2. Інструкції, до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.
Відповідно до п. 2.4. цієї Інструкції, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Таким чином, основний документ, який підтверджує трудовий (страховий) стаж є трудова книжка.
Лише у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Згідно з п. 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (далі - Порядок № 22-1), після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
Пунктом 4.3 Порядку № 22-1 передбачено, що створення та обробка документів здійснюється із накладенням кваліфікованого електронного підпису працівників, відповідальних за здійснення операцій. Рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи. Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.
Таким чином, як на момент виникнення спірних правовідносин, так і на момент розгляду цієї справи, органи Пенсійного фонду України застосовують принцип екстериторіальності при опрацюванні заяв про призначення та перерахунки пенсій, суть якого полягає в опрацюванні заяв про призначення пенсій територіальними органами Пенсійного фонду України в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де було прийнято заяву та де проживає особа.
Оцінюючи обставини і матеріали справи, колегія суддів наголошує на положеннях ст. 77 КАС України, яка визначає обов`язок доказування в адміністративних справах.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
При цьому абз. 1 ч. 2 ст. 77 КАС України покладає на відповідача обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності на суб`єкта владних повноважень у адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.
Абзац 2 ч. 2 ст. 77 КАС України зобов`язує суб`єкта владних повноважень подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Після досягнення віку 60 років позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області із заявою про призначення пенсії за віком.
За принципом екстериторіальності заяву позивача розглянуло Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області, яке своїм рішенням від 31.10.2024 № 253550004911 (а.с. 20) відмовило позивачу у призначенні пенсії у зв`язку з недостатністю страхового стажу позивача для призначення пенсії за віком: рішенням встановлено, що страховий стаж позивача становить 27 років 10 місяців 1 день, тоді як необхідний стаж для призначення пенсії за віком становить 31 рік.
До страхового стажу позивача не зараховано:
періоди роботи в колгоспі з 01.07.1982 по 09.11.1982 та з 28.02.1985 по 10.02.1994, оскільки в записах трудової книжки відсутня підстава внесення запису про роботу в колгоспі;
періоди роботи з 11.09.1997 по 31.12.2003, оскільки в записах трудової книжки відсутній запис про звільнення. Період роботи з 01.12.1999 зараховано згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу (довідка ОК-5).
Отже, для правильного вирішення спору має бути встановлено наявність чи відсутність підстав для зарахування вказаних періодів роботи позивача до страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції обґрунтовано керувався тим, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у її трудовій книжці, оскільки неналежний порядок організації ведення документообігу на підприємстві, не може бути правомірною підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист в питанні зарахуванні страхового стажу. 
В апеляційній скарзі не вказано, які саме порушення допущені судом першої інстанції при ухваленні рішення по суті заявлених позивачем вимог, які могли б бути підставою для скасування такого рішення і ухвалення нового рішення у справі. 
Як зазначалося, аргументи апеляційної скарги зведено до незгоди з висновками суду першої інстанції і твердження, що Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області не порушувало права позивача на призначення пенсії, не аналізувало додані до заяви про призначення пенсії за віком документи, не встановлювало наявність чи відсутність підстав для врахування певного періоду роботи до страхового стажу позивача. У зв`язку з цим Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області вважає, що його помилково зобов`язано вчинити певні дії на користь позивача.
Щодо недоліків заповнення трудової книжки позивача, то суд першої інстанції належним чином дослідив долучену до матеріалів справи копію трудової книжки НОМЕР_1 від 20.03.1985 (а.с. 26-38) і надав належну оцінку цьому доказу, з якою колегія суддів погоджується.
Колегія суддів, додатково дослідивши відповідні сторінки трудової книжки позивача, звертає увагу, що період його роботи в колгоспі з 28.02.1985 по 10.02.1994 відображений на стор. 2-3 трудової книжки колгоспника (а.с. 27). Стовпчик 4 трудової книжки містить посилання на документи, на підставі яких внесено відповідні записи. На стор. 18-19 (а.с. 35) відображено трудову участь позивача у суспільному господарстві за 1985-1997 роки.
Отже, документально підтверджено страховий стаж позивача за період роботи в колгоспі з 28.02.1985 по 10.02.1994.
При цьому, недоліки заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідних періодів роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії та позбавляти позивача конституційного права на соціальний захист та вирішення питання призначення пенсії.
Судова колегія зазначає, що позивач не може відповідати за належне заповнення трудової книжки, оскільки цей обов`язок покладено на роботодавця, на позивача не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці. 
Позивач також не може нести негативні наслідки порушень, допущених роботодавцем, зокрема зазнавати обмежень свого конституційного права на соціальний захист при вирішенні питання призначення пенсії за віком.
Аналогічний висновок зробив Верховний Суд у постановах від 21.02.2018 у справі № 687/975/17, від 11.05.2022 у справі № 120/1089/19, від 17.09.2024 у справі № 440/4164/23.
Відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постанова Верховного Суду.
Колегія суддів вказує, що періоди трудової діяльності позивача належним чином підтверджені трудовою книжкою, а отже підстави для неврахування їх до страхового стажу позивача відсутні. Жодних належних і допустимих доказів зворотного матеріали справи не містять. Докази визнання недостовірними (неправильними чи не точними) записів у трудовій книжці щодо спірного періоду роботи у матеріалах справи також відсутні.
Відповідно до висновків Верховного Суду викладених у постановах від 21 лютого 2018 року у справі № 687/975/17, від 11 травня 2022 року у справі № 120/1089/19, від 17 вересня 2024 року у справі № 440/4164/23 на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займала особа у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу, тому що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії.
Також, Верховним Судом неодноразово висловлювалася правова позиція, зокрема, у постановах від 20 лютого 2020 року у справі № 415/4914/16-а, від 16 квітня 2020 року у справі № 159/4315/16-а, від 21 травня 2020 року у справі № 550/927/17 та від 26 квітня 2021 року у справі № 348/2180/16-а, згідно з якою певні недоліки при заповненні трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.
Зважаючи на викладене, на переконання колегії суддів, недоліки, допущені під час заповнення трудової книжки позивача, не свідчать про недійсність чи про недостовірність таких записів і не є підставою для неврахування відповідних періодів роботи при обчисленні страхового стажу, який надає право на призначення пенсії за віком.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області безпідставно не зараховано до страхового стажу позивача для призначення пенсії за віком періоди: з 01.07.1982 по 09.11.1982, з 28.02.1985 по 10.02.1994, з 11.09.1997 по 30.11.1999.
Постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846, затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", відповідно до п.4.1 р.IV якого заяви про перерахунок пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший, припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, продовження виплати пенсії за довіреністю, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, виплату пенсії за шість місяців наперед у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання, виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера, працевлаштування (звільнення), початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування приймаються органом, що призначає пенсію, за наявності в особи всіх необхідних документів.
Відповідно до п.4.2 р.IV наведеного Порядку після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
В той же час, встановлення порядку розгляду заяв про призначення пенсії за принципом екстериторіальності не спростовує положення законодавства, що виплата пенсії здійснюється органом, що призначає пенсію, за місцем проживання особи, що прямо передбачено п.4.10 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", відповідно до якого після призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший вид електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем фактичного проживання особи, за місцезнаходженням установи виконання покарань, де відбуває покарання засуджений до позбавлення (обмеження) волі, для здійснення виплати пенсії.
Так, рішення про відмову в призначенні позивачу пенсії було прийнято за принципом екстериторіальності ГУ ПФ України у Київській області, в той же час, заяву про призначення пенсії позивач подавала саме до ГУ ПФ України в Чернігівській області, як територіального органу Пенсійного фонду України за місцем проживанням позивача, а тому саме ГУ ПФ України в Чернігівській області є належним відповідачем в частині позовних вимог щодо зарахування відповідних періодів та призначення пенсії позивачу.
Інші доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують. При цьому, колегія суддів звертає увагу на ті обставини, що відповідно до правил п.41 «Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, рішення суду ґрунтується на засадах верховенства права, є законним і обґрунтованим, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.
Відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження).
Керуючись ст.243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області - залишити без задоволення.
Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 13 січня 2025 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню. 
Текст постанови складено 20 квітня 2026 року.

Суддя-доповідач Н.В.Безименна
Судді В.О.Аліменко
В.В.Файдюк