ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2026 року	Львів	Справа № 380/19242/25 пров. № А/857/5371/26	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючої судді Хобор Р.Б.,
суддів Бруновської Н.В., Шавеля Р.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 08 грудня 2025 року, що ухвалила суддя Сподарик Н.І. у м. Львові за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у справі № 380/19242/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, у якому просить:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо незарахування ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці періоду проходження строкової військової служби з 16.11.1976 по 01.11.1979 та половини строку навчання у вищому навчальному закладі з 25.08.1980 по 27.06.1985;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, календарного періоду проходження строкової військової служби з 16.11.1977 по 01.11.1979 та половину строку навчання у вищому навчальному закладі з 25.08.1980 по 27.06.1985;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 96% суддівської винагороди, починаючи з 21.11.2024 та здійснити виплати з урахуванням раніше виплачених сум.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 01.07.2025 позивач звернувся із заявою до ГУ ПФУ у Львівській області про зарахування до стажу роботи на посаді судді, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці календарних періодів проходження військової служби з 16.11.1977 по 01.11.1978 та половини періоду навчання за денною формою у Львівському ордена Леніна державному університеті імені Івана Франка з 25.08.1980 по 27.06.1985, а також просив здійснити перерахунок розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, з урахуванням вказаних періодів, у розмірі 96% суддівської винагороди судді. 
Однак, листом від 22.08.2025, ГУ ПФУ у Львівській області повідомило позивача про відсутність підстав для зарахування до стажу роботи на посаді судді, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці періодів проходження строкової військової служби та навчання у вищому навчальному закладі. 
Позивач вважає, що періоди проходження військової служби та навчання безпідставно не враховані до стажу роботи позивача, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 08 грудня 2025 року адміністративний позов задоволено повністю.
Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо неврахування ОСОБА_1 , під час прийняття рішення про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, до стажу, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання, періоду проходження строкової військової служби з 16.11.1977 по 01.11.1979, що становить 01 рік 11 місяців 15 днів; половини періоду навчання на денній формі у Львівському ордена Леніна державному університеті імені Івана Франка з 25.08.1980 по 27.06.1985, що становить 2 роки 5 місяців 1 день.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді, для призначення довічного грошового утриманням судді у відставці, періоду проходження строкової військової служби з 16.11.1977 по 01.11.1979, що становить 01 рік 11 місяців 15 днів; половини періоду навчання на денній формі у Львівському ордена Леніна державному університеті імені Івана Франка з 25.08.1980 по 27.06.1985, що становить 2 роки 5 місяців 1 день.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи з 96% суддівської винагороди, з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з дати призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.
Приймаючи рішення у цій справі, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач протиправно не виплатив позивачу довічне грошове утримання у більшому розмірі, виходячи із 96 відсотків грошового забезпечення діючого судді на відповідній посаді, зарахувавши до стажу роботи судді період проходження строкової військової служби та половину строку навчання позивача на денній формі вищого навчального закладу.
Не погодившись із цим рішенням суду, його оскаржило Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області, подавши апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити постанову про відмову в задоволенні позову.
У обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає те, що суд першої інстанції зробив помилковий висновок про задоволення позову.
Таку позицію відповідач пояснює тим, що законодавство, яке діяло на момент набрання чинності Законом України “Про судоустрій і статус суддів” від 02.06.2016 № 1402-VIII, не передбачало права на зарахування до стажу, що дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, половини строку навчання на юридичному факультеті вищого навчального закладу та періоду проходження строкової служби. 
Крім того, апелянт вважає, що нарахування та виплата щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці є дискреційними повноваженнями відповідача, а тому просить у задоволенні позову відмовити.
Заслухавши суддю – доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.
Суд першої інстанції встановив те, що 07.11.2024, на підставі рішення Вищої ради правосуддя № 839/0/15-25 від 22.04.2025 “Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Шевченківського районного суду м. Львова у зв`язку з поданням заяви про відставку”, позивача звільнено з посади судді Шевченківського районного суду м. Львова, у зв`язку з поданням заяви про відставку.
20.11.2024 на підставі наказу № 216/к від 20.11.2024 “Про відрахування судді ОСОБА_1 зі штату Шевченківського районного суду м. Львова”, позивача відраховано зі штату Шевченківського районного суду м. Львова, з 20 листопада 2024 року, як такого, що звільнений у відставку.
З 16.11.1977 по 01.11.1979 ОСОБА_1 проходив строкову військову службу.
З 25.08.1980 по 27.06.1985 позивач навчався за денною формою у Львівському ордена Леніна державному університеті імені Івана Франка, отримав диплом за спеціальністю “Правознавство”, внаслідок чого позивачу присвоєно кваліфікацію юриста.
Відповідно до розрахунку стажу роботи, що надає право на отримання надбавки за вислугу років судді Шевченківського районного суду м. Львова ОСОБА_1 , виданого головою Шевченківського районного суду м. Львова, стаж позивача становить 43 роки 02 місяці 18 днів:
- 14.11.1977-01.11.1978 – служба в Збройних силах (1 рік 11 місяців 17 днів);
- 25.08.1980-27.06.1985 – навчання у Львівському ордена Леніна державному університеті ім. Івана Франка (02 роки 05 місяців 01 день);
- 20.01.1986-20.11.2024 – суддя Франківського районного суду м. Львова; суддя, голова Шевченківського районного суду м. Львова (38 років 10 місяців 00 днів).
01.07.2025 позивач звернувся до ГУ ПФУ у Львівській області із заявою, в якій просив зарахувати до стажу роботи на посаді судді, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, календарний період проходження військової служби з 16.11.1977 по 01.11.1979, та половину періоду навчання за денною формою у Львівському ордена Леніна державному університеті імені Івана Франка з 25.08.1980 по 27.06.1985, здійснити перерахунок розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці із врахуванням вказаних періодів у розмірі 96% суддівської винагороди судді.
Листом від 22.08.2025, ГУ ПФУ у Львівській області повідомило позивача, що зарахування до стажу роботи на посаді судді періодів проходження строкової військової служби та навчання у вищому навчальному закладі чинним законодавством не передбачено.
Вважаючи, у зв`язку із цим, свої права порушеними, позивач звернувся з вказаним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно – правового спору, суд апеляційної інстанції виходить із такого. 
Що стосується зарахування до стажу роботи на посаді судді половини строку навчання позивача у вищому юридичному навчальному закладі.
Статтею 137 Закону України “Про судоустрій і статус суддів” від 02.06.2016 року № 1402-VIII (далі - Закон № 1402-VIII) визначено, що до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді, зокрема, судді судів України.
Відповідно до абзацу четвертого пункту 34 Розділу XII “Прикінцеві та перехідні положення” Закону № 1402-VIII, судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).
Відповідно до статті 1 Указу Президента України від 10 липня 1995 року № 584/95 “Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів” (стаття втратила чинність 20 березня 2008 року), до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.
Аналогічна норма містилася і у абзаці 2 пункту 3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року № 865 “Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів” (яка втратила чинність 01 січня 2012 року).
Апеляційний суд на підставі розрахунку стажу роботи, що надає право на отримання надбавки за вислугу років судді Шевченківського районного суду м. Львова ОСОБА_1 , виданого головою Шевченківського районного суду м. Львова встановив те, що з 25.08.1980 по 27.06.1985 позивач навчався за денною формою у Львівському ордена Леніна державному університеті імені І. Франка, отримав диплом за спеціальністю “Правознавство”, внаслідок чого позивачу присвоєно кваліфікацію юриста.
Крім цього, апеляційний суд встановив те, що позивач з 20.01.1986 по 20.11.2024 працював на посадах судді Франківського районного суду м. Львова та Шевченківського районного суду м. Львова 
Отже, до стажу роботи позивача на посаді судді, зараховується половина строку навчання у Львівському ордена Леніна державному університеті імені І. Франка, тобто 02 роки 05 місяців 01 день, оскільки стаж роботи позивача на посаді судді перевищує 10 років.
Однак, відповідач, не врахував наведених вище норм права та протиправно не зарахував позивачу до стажу роботи на посаді судді половину періоду навчання позивача у Львівському ордена Леніна державному університеті імені І.Франка, що становить 02 роки 05 місяців 01 день.
Що стосується зарахування до стажу роботи позивача на посаді судді часу військової служби.
Відповідно до частини першої статті 2 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу”, час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Крім цього, Указом Президента України “Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів”, від 10.07.1995 року № 584/95, передбачено зарахування до стажу роботи, що дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менше 10 років, крім стажу трудової діяльності, визначеної законом, половини строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та періоду проходження строкової військової служби.
Апеляційний суд встановив, що в період з 14.11.1977-01.11.1978 позивач проходив строкову військову службу. 
Оскільки стаж роботи позивача на посаді судді перевищує 10 років, то до стажу роботи позивача на посаді судді необхідно зарахувати строкову військову службу позивача у період з 14.11.1977 по 01.11.1978 тривалістю 1 рік 11 місяців 17 днів.
Отже, апеляційний суд погоджується із судом першої інстанції в тому, що до стажу роботи позивача, що дає право на отримання довічного грошового утримання, як судді у відставці, зараховується половина строку навчання у Львівському ордена Леніна державному університеті імені І. Франка з 25.08.1980-27.06.1985, що становить 02 роки 05 місяців 01 день та період проходження строкової військової служби 14.11.1977- 01.11.1978, що становить 01 рік 11 місяців 15 днів.
Таким чином, загальний стаж позивача для обчислення щомісячного довічного грошового утримання, як судді у відставці, у розумінні Закону № 1402 становить 43 роки 2 місяці 4 дні.
Що стосується відсоткового значення розміру довічного грошового утримання позивача, то суд першої інстанції правильно вказав на необхідність застосування до спірних правовідносин ч. 3 ст. 142 Закону № 1402-VIII, згідно з якою, щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.
Оскільки стаж роботи позивача становить 43 повних роки, то загальний розмір щомісячного довічного грошового утримання позивача має визначатись у розмірі 96 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.
Апеляційний суд вважає, що визначення конкретного відсотка щомісячного довічного грошового утримання позивача, у даному випадку, не є втручанням у дискреційні повноваження відповідача, оскільки відсотковий розмір щомісячного довічного грошового утримання судді регламентується безпосередньо Законом № 1402-VIII і залежить, виключно, від вислуги років судді, тривалість якої суд встановив під час розгляду справи.
Отже, на переконання апеляційного суду, бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо не зарахування ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді періоду проходження строкової військової служби з 16.11.1977 по 01.11.1979 та половини строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі з 25.08.1980 по 27.06.1985 є протиправною.
З огляду на вказане, апеляційний суд вважає безпідставними доводи апелянта про відсутність обов`язку щодо зарахування періодів навчання та військової служби до стажу роботи позивача на посаді судді.
Одночасно, апеляційний суд вважає, що відмова відповідача у здійсненні перерахунку позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, в розмірі 96 відсотків суддівської винагороди, суперечить імперативним вимогам статті 142 Закону № 1402-VIII, що свідчить про обґрунтованість обраного позивачем способу захисту порушеного права шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити відповідні дії.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до переконання в тому, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги безпідставними, та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржене рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 08 грудня 2025 року у справі № 380/19242/25 без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття. 
Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуюча суддя	 	Р. Б. Хобор 	
судді	 	Н. В. Бруновська 	
 	 	Р. М. Шавель