справа № 691/236/25
провадження № 2/691/106/26

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2026 року	Городищенський районний суд  Черкаської області	

В складі:
головуючого судді Савенко О.М.
з участю секретаря судового засідання Шмунь Н.В.

сторона у справі
представник позивача Кравченко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Городище цивільну справу за позовною заявою Виконавчого комітету Городищенської міської ради, в інтересах малолітньої ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав,- 

встановив : 

Виконавчий комітет Городищенської міської ради, в інтересах малолітньої ОСОБА_1 звернувся в Городищенський районний суд Черкаської області з позовною заявою до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав.
Обґрунтовуючи позовну заяву, позивач посилається на те, що ОСОБА_2 , є одинокою матір`ю стосовно малолітньої дочки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Сім`я перебуває під соціальним супроводом з 2015 року. За цей час спостерігається системне зловживання ОСОБА_2 спиртними напоями. Вона залишала дочку без догляду фактично від народження. На той час, дівчинкою опікувалась, нині покійна, прабаба. У дитини неохайний вигляд, брудний одяг, довгий час не відвідує дитячий садок. Після смерті прабаби, власниці будинку, ОСОБА_2 змінила місце проживання, але не змінила свою асоціальну поведінку. Нове помешкання знаходиться у занедбаному стані, в кімнатах брудно, антисанітарія, відсутні необхідні предмети побуту та продукти харчування. Під час тривалого вживання алкоголю матір`ю та її співмешканцем, малолітня дитина залишалась без належного догляду, опинялась у хворій сімейній обстановці, страждала морально і фізично. Наказом Служби у справах дітей виконавчого комітету Городищенської міської ради від 16.09.2022 року №36 малолітня ОСОБА_1 взята на облік, як дитина, яка опинилась в складних життєвих обставинах по причині проживання в сім`ї, де батьки ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків. Рішенням виконавчого комітету Городищенської міської ради від 19.09.2023 року, у зв`язку з неналежним виконанням батьківських обов`язків ОСОБА_2 , в обов`язковому порядку зобов`язано пройти індивідуальну корекційну програму та отримати соціальні послуги. КЗ «Центр надання соціальних послуг» Городищенської міської ради постійно здійснював перевірку умов проживання, проводив роботу щодо попередження вилучення дитини з сім`ї. Проте, ОСОБА_2 відмовилася від допомоги, не виконувала рекомендацій. Вона веде аморальний спосіб життя, батьківський потенціал недостатній, потреби дитини не задоволені, в будинку не дотримано санітарно-гігієнічних норм проживання. На зауваження вона не реагує, або створює конфліктні ситуації в присутності дитини. За наполяганням фахівців із соціальної роботи, спеціалістів служби у справах дітей малолітню дитину було влаштовано в дошкільний дитячий заклад Городищенської міської ради. Дівчинка швидко адаптувалась у дитячому колективі. Але відвідувала його не регулярно. Мати не здійснювала належного догляду, дитина має ознаки педикульозу та інших захворювань. У період перебування дитини в закладі, мати з`являлась в нетверезому стані, доручала забирати дитину з садочка стороннім особам, не виконувала рекомендацій на порад вихователів та персоналу установи. У зв`язку з складними життєвими обставинами та на період їх подолання, за заявою матері та клопотанням виконавчого комітету Городищенської міської ради дитину тимчасово влаштовано в патронатну родину. ОСОБА_2 зовсім не бажає брати на себе обов`язки по утриманню та вихованню доньки. За період перебування дитини в патронатній сім`ї, жодного разу її не відвідала. Спілкування з дитиною відбувалось лише в телефонному режимі та й мати перебувала в неадекватному стані. З вересня 2024 року взагалі припинено будь-які контакти. Вона свідомо і навмисно не проявляє турботи про розвиток дитини, її навчання, ігнорує потребами дитини, навіть за час перебування останньої в патронатній родині. І це не одиничні випадки, а системна поведінка, яка спостерігається тривалий період. ОСОБА_2 ухиляється від виконання своїх обов`язків із виховання дитини і це ухиляння є навмисним. Вона повністю розуміє наслідки своєї винної поведінки, змінити її в кращу сторону не бажає, нехтуючи при цьому найкращими інтересами дитини, внаслідок чого її фізичний, психічний і моральний розвиток піддаються небезпеці, що і стало підставою звернутися з позовною заявою в суд (а.с.1-4).
Ухвалою Городищенського районного суду Черкаської області від 07 липня 2025 року у цивільній справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання з викликом сторін до суду, з наданням відповідачу часу для подачі відзиву, пред`явлення зустрічного позову (а.с.124).
У підготовчому засіданні 19 грудня 2025 року постановлено ухвалу суду про закриття підготовчого провадження та призначення цивільної справи до судового розгляду (а.с.132).
У судовому засіданні представник позивача Виконавчого комітету Городищенської міської ради Черкаської області Кравченко О.В., позовні вимоги не заперечила, зазначивши, що вважає їх обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Відповідач ОСОБА_2 , повідомлена належним чином про судовий розгляд, шляхом надіслання судових повісткок рекомендованими повідомленнями, трекінги від 26 вересня 2025 року № 0610280918230, від 16 грудня року №067055900725, та розміщення оголошень про виклик до суду на офіційному веб-порталі «Судова влада України» за веб-адресою: https://gd.ck.court.gov.ua. у судові засідання не з`явилася, причину своєї неявки суду не повідомила, як і не надіслала заяв чи то клопотань про розгляд справи у її відсутність або перенесення розгляду, відзиву на позовну заяву не подала. 
Суд, розглянувши позовну заяву в межах заявлених позовних вимог, заслухавши представника позивача, враховуючи належне повідомлення відповідача, про день, час, місце судового розгляду, та інші сторони у справі, дослідивши докази у справі, приходить до висновку, що позов не обґрунтований і не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 19.05.2009 року, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, що їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини. Відповідно до ст.12 вищевказаного Закону, виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Батьки або особа, що їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
У відповідності до ст. ст. 150, 155 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, тобто здійснювати батьківські права, які не можуть суперечити інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом, і один із видів відповідальності, передбачений ст.164 СК України – позбавлення батьківських прав.
Пункт 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», вказує, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками – п. 16 вищенаведеної Постанови.
Згідно ч.2 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 Сімейного Кодексу України. Зокрема, п.2ч.1 ст.164 Сімейного Кодексу України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення п. 2 ч.1 ст. 164 Сімейного Кодексу України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Судом встановлено та підтверджується доказами у справі, що згідно паспорта громадянина України № НОМЕР_1 , відповідач ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується Витягом з реєстру територіальної громади №2024/014512256 (а.с.5,9). Неповнолітня ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , проживає з матір`ю за однією адресою АДРЕСА_1 , згідно до Витягу з реєстру територіальної громади №2024/014512324 (а.с.7,10). Відповідно до свідоцтва про народження Серії НОМЕР_3 , актовий запис №92, видане Городищенським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в графі батьки вказно, батько ОСОБА_4 , мати ОСОБА_2 , також Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька № НОМЕР_4 , підтверджується факт їхніх родинних зв`язків (а.с.6,8). Наказом Служби у справах дітей виконавчого комітету Городищенської міської ради від 16 вересня 2022 року, №36 малолітня ОСОБА_1 взята на облік, як дитина, яка опинилась в складних життєвих обставинах по причині проживання в сім`ї, де батьки ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків (а.с.11). Згідно до Рішення виконавчого комітету Городищенської міської ради від 19 вересня 2023 року, № 219 «Про обов`язковість надання соціальних послуг сім`ї ОСОБА_2 » у зв`язку з неналежним виконанням батьківських обов`язків ОСОБА_2 , в обов`язковому порядку зобов`язано пройти індивідуальну корекційну програму та отримати соціальну послугу (а.с.12). 14 грудня 2023 року ОСОБА_2 написала заяву на ім`я начальника служби у справах дітей виконавчого комітету Городищенської міської ради Кравченко О.В., про влаштування ОСОБА_1 у патронатну родину, у зв`язку з складними життєвими обставинами (а.с.13). Служба у справах дітей Шевченківської сільської ради видала наказ від 14 грудня 2023 року № 15 про влаштування ОСОБА_1 на тимчасове проживання до сім`ї патронатного вихователя ОСОБА_5 , до подолання складних життєвих обставин (а.с.14). Відповідно до рішення Шевченківської сільської ради Звенигородського району Черкаської області виконавчого комітету від 19 грудня 2023 року №94, неповнолітня дитина влаштована в сім`ю патронатного вихователя за адресою АДРЕСА_2 терміном до 3 місяців з 14 грудня 2023 року (а.с.15). Городищенська міська рада виконавчого комітету зверталася з клопотаннями від 07 березня 2024 року №142/01-02-08, від 31 травня 2024 року №309/01-02-08, від 09 вересня 2024 року №518/01-02-08, 26 листопада 2024 року №696/01-02-08 до сільського голови Шевченківської сільської ради про продовження терміну перебування ОСОБА_1 у сім`ї патронатного вихователя ОСОБА_5 (а.с.19) Згідно до рішення від 10 березня 2024 року №67 видане Шевченківською сільською радою Звенигородського району Черкаської області виконавчого комітету, комісія з питань захисту прав дитини виконавчого комітету вирішила питання, щодо продовження перебування ОСОБА_1 у патронатній сім`ї з 17 вересня 2024 року по 17 грудня 2024 року (а.с.21). Рішенням від 11 вересня 2024 року №23 продовжено тимчасове перебування неповнолітньої дитини у патронатній сім`ї за адресою АДРЕСА_2 з 14 березня 2024 року по 14 червня 2026 року (а.с.20). Відповідно до актів обстеження умов проживання від 07 червня 2024 року та 09 вересня 2024 року, при огляді житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 умови проживання незадовільні, будинок в занедбаному стані, ремонтні роботи не проводяться, брудно, чотири особи проживають в одній кімнаті, у дитини є власне ліжко, білизна брудна, дитячі іграшки відсутні (а.с.22-24). Довідкою №130 від 05 грудня 2024 року виданою Городищнеським ЗДО №2 «Зірочка» повідомлено, що за час перебування вихованки ОСОБА_1 , її мати ОСОБА_2 , постійно приходила на підпитку, створювала конфліктні ситуації, неодноразово приводила дитину хворою, неохайною з ознаками педикульозу (а.с.25). Відповідно до довідки № 242 від 13 грудня 2023 року виданою КЗ «Городищенський центр надання соціальних послуг» Городищенської міської ради підтверджується, що з 25 січня 2023 року по 23 листопада 2023 року під соціальним супроводом Центру перебувала одинока мати ОСОБА_2 , їй неодноразово надавалися консультації щодо адміністративної відповідальності за невиконання своїх батьківських обов`язків, ведення здорового способу життя і про обов`язки що виховання та утримання дитини (а.с.26). Відповідно до довідки №172 від 18 вересня 2023 року виданою КЗ «Городищенський центр надання соціальних послуг» Городищенської міської ради зазначено, що під час неодноразових спільних з інспектором ювенальної превенції, неодноразово було складено адміністративні протоколи за ст. 184 КУпАП (а.с.27). Відповідно до Актів оцінки потреб сім`ї/особи від 23 січня 2023 року по 09 вересня 2024 року при проведенні оцінки фахівці виявили, що мати веде нездоровий спосіб життя та не виконує свої батьківські обов`язки, сім`я перебуває під контролем з 2019 року, розвитком дитини не займається, у будинку порушені санітарно-гігієнічні норми проживання та сім`я потребує надання соціальних послуг, а саме послуги соціального супроводу (а.с.28-51). Згідно з фотокартками від 09 вересня 2024 року, зазначені умови проживання житлового будинку за адресою АДРЕСА_3 , у якому проживає ОСОБА_2 разом з неповнолітньою донькою ОСОБА_1 (а.с.52-55). Відповідно до висновку органу опіки та піклування Городищенської міської ради виконавчого комітету ОСОБА_2 систематично зловживає спиртними напоями, ухиляється від виконання батьківських обов`язків по відношенню до ОСОБА_1 , та зазначено, що за період перебування неповнолітньої дитини у сім`ї патронатного виховання, мати за відповідний період з заявами не зверталася, належних висновків та змін поведінки не зробила (а.с.57). 
Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Європейський Суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).
Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком).
Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК.
Суд, проаналізувавши та оцінивши надані письмові докази, не вбачає у них, що за своїм змістом вони беззаперечно вказують на можливість позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 стосовно неповнолітньої доньки. Відсутність відповідача ОСОБА_2 у судових засіданнях з врахуванням вжитих заходів про розгляд судової справи, не є для суду безумовною підставою для позбавлення її батьківських прав, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом з чітким визначенням предмета спору та характеру спірних правовідносин, обставин справи, які підлягають встановленню. Справи про позбавлення батьківських прав мають особливе значення у контексті захисту прав дітей. Відсутність матері ОСОБА_2 при прийнятті рішень, які стосуються її прав та обов`язків, не може бути основою для її позбавлення батьківських прав. Адже такі дії самі по собі є неправозгідними, суперечать моральним засадам суспільства та не відповідають інтересам дитини (постанова КЦС від 10.11.2023 у справі № 401/1944/22). У справі обов`язково повинні досліджуватися інші обставини. Верховний Суд неодноразово підкреслював, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом вирішення сімейних питань, на який йдуть лише у виняткових випадках. А головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку (постанова КЦС від 20.12.2023 у справі №522/20260/21). Саме ці докази і вважатимуться законними підставами для задоволення позову (постанова КЦС від 29.11.2023 у справі №607/15704/22). 
Зібрані позивачем письмові докази у справі отримані та сформовані станом на 2023-2024 роки, а судовий розгляд цивільної справи здійснюється у 2025-2026 році, без участі сторони, і тому за своїм змістом вони не є такими, що підтверджують відповідні обставини з плином часу. Також із змісту доказів є відсутньою інформація про батька неповнолітньої дитини і його ставлення до виконання ним свого батьківського обов`язку стосовно доньки. Суд, з повагою ставиться до права позивача звернутися до суду за захистом порушених прав та інтересів неповнолітньої дитини, але схильний до думки, що докази мають бути з ознаками належності, допустимості, достовірності і достатності, як то визначено ст.ст.77,78,79,80 ЦПК України. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Серед досліджених судом доказів відсутня інформація про реєстрацію шлюбу між сторонами ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , чи його розірвання, вирішення місця проживання дитини з одним із батьків в разі його розірвання, немає доказів про батька малолітньої дитини ОСОБА_1 і його ставлення довирішення питання щодо позбавлення матері їх спільної дитини батьківських прав, з огляду на, те що у витягах з Державного Реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження  зроблено запис, що інформація про батька дітей внесена на підставі ст.135 Сімейного Кодексу України за заявою матері. При цьому суд виходить з того, що позивачем належних та допустимих доказів ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, які б були законною підставою для позбавлення її батьківських прав не надано, в чому полягає захист інтересу дитини шляхом позбавлення матері по відношенню до неї батьківських прав не зрозуміло без детального представлення суду письмових доказів, з врахуванням і того, чому це питання до вирішення постало саме в 2025 році в умовах дії воєнного стану в Україні, в той час як ще 19 грудня 2023 року дитина була влаштована у патронатну сім`ю.
Звернуто увагу і щодо змісту Висновку про доцільність позбавлення батьківських прав  ОСОБА_2 стосовно неповнолітньої дитини, який складений у відсутності матері  ОСОБА_2 , що не може підтверджувати повноту перевірки обставин викладених представником позивача. 
Так, слід розуміти, що представник позивача обізнаний із місцем перебування  ОСОБА_2 , але не забезпечив її участь в судовому розгляді. Матеріали справи вказують на необхідність додаткового уточнення місця перебування відповідача, в підтвердження позовних вимог про доцільність її позбавлення батьківських прав. У Висновку про доцільність позбавлення батьківських прав  ОСОБА_2 вказано на те, що відповідач не займається вихованням та утриманням дитини, але й не надано суду доказів щодо неспроможності забезпечувати дитину належним харчуванням, одягом, підтримувати належні санітарні умови, належним чином дбати про здоров`я дитини, а також забезпечувати дитині соціальну адаптацію та справляти на неї відповідний виховний вплив, і що така ситуація може бути небезпечною для життя, здоров`я та морального виховання дитини і її слід оцінювати саме в контексті доцільності позбавлення батьківських прав матері. У поясненнях представника позивача щодо доцільності позбавлення батьківських прав  ОСОБА_2 зроблено посилання на те, що відповідачка систематично зловживає спиртними напоями, веде аморальний спосіб життя, не працює, притягувалася до адміністративної відповідальності за неналежне виконання своїх батьківських обов`язків, проте в підтвердження суду доказів не надано. У випадку, що є предметом розгляду в даній справі, відсутні підстави для висновку про винну поведінку відповідача та свідоме нехтування нею своїми обов`язками по вихованню малолітньої дитини, а обраний представником позивача спосіб захисту малолітньої дитини носить ознаки формального, що є не допустимим. Також, представником позивача не надав доказів, про те, чи фахівцем із соціальної роботи постійно проводилась роз`яснювальна, профілактична робота за місцем проживання, а саме бесіди з відповідачем щодо належного догляду, виховання та навчання дитини. Відсутні дані про те, що стосовно сім`ї відповідача здійснювався соціальний супровід, що сім`я перебувала на обліку як така, що опинилась в складних життєвих обставинах, які було вжиті заходи створеними в державі органами влади для захисту інтересів дітей та допомоги в складних життєвих ситуаціях щодо покращення умов проживання та утримання дітей в сім`ях, стосовно яких стоїть питання про позбавлення батьківських прав. Крім того, у Висновку про доцільність позбавлення батьківських прав  ОСОБА_2 не наведено підстав та аргументів, які б вказували на доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, не зазначено, яка робота проведена органом опіки та піклування з відповідачем щодо зміни її поведінки, не вказано про встановлені фактичні обставини ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання малолітньої дитини. 
Згідно ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-1У «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику суду, як джерело права. Згідно п.п.58-60 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Савіни проти України», суд, зауважив, що витребувана конкретна інформація у цьому зв`язку могла б допомогти визначити, чи виконали відповідні органи свій конвенційний обов`язок зі збереження єдності сім`ї і чи дослідили вони достатнім чином ефективність менш суворих альтернативних заходів перед тим, як клопотати про відібрання дітей від батьків. Як зазначив Європейський Суд з прав людини у п.п. 86, 87 свого рішення у справі «МакМайкл проти Сполученого Королівства» від 24 лютого 1995 року - право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не «згідно із законом», не відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, і не може вважатися «необхідним у демократичному суспільстві». У справі «Ньяоре проти Франції» Європейський Суд з прав людини встановив, що національні органи повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини (справа «Скоццарі та Джюнта проти Італії», п. 148).
Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю Організації Об`єднаних Націй 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. 
Позивачем не доведено, що поведінка відповідача відносно неповнолітньої дитини є свідомим нехтуванням нею своїми батьківськими обов`язками, а не збігом життєвих обставин, які склалися навколо неї: необізнаність з питання яке вирішується щодо її прав та обов`язків, відсутність матеріальних коштів для утримання дітей, відсутність підтримки рідних та належного супроводу соціальних служб, тощо.
Суд, при прийнятті рішення, вважає за необхідне врахувати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими, що і зазначено в п.79 рішення Європейського Суду з прав людини від 10 січня 2008 у справі «Кірнс проти Франції» (заява № 35991/04). 
Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дітей або зловживають своїми батьківськими правами, жорстоко поводяться з дітьми, шкідливо впливають на них своєю аморальною, антигромадською поведінкою. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що мати ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу зі сторони територіальної громади, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, і, такі засоби впливу виявилися безрезультатними. Розрив правового зв`язку між дитиною та одним із батьків є вкрай негативним заходом, що може погано вплинути на стан здоров`я дитини, в тому числі психічного, подальше життя дитини, її самоусвідомлення. Згідно ч.ч.1,6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Будь-яких доказів, а саме наявності виключних обставин позбавлення батьківських прав відповідача  ОСОБА_2 позивачем не надано. При вирішенні спору, суд не заслуховував думки неповнолітньої дитини щодо обставин у справі на підставі недостатності доказів для стверджувального висновку про підстави для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав і в силу її малолітнього віку. Враховуючи вищевикладене, оцінивши досліджені докази, надані сторонами, в їх сукупності, беручи до уваги інтереси дітей, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, а в судовому засіданні не доведена категорична необхідність вжиття цього заходу для забезпечення інтересів неповнолітньої ОСОБА_1 , суд приходить до висновку про відмову у задоволені позову.
Підстави передбачені чинним законодавством для позбавлення батьківських прав відповідача  ОСОБА_2 судом не встановлені на підставі вивчених і досліджених судом доказів у справі.
Керуючись ч.3 ст. 51 Конституції України, ст. 1, 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» від 23.02.2006 року, ст.ст. 9, 10, 12, 13, 81,258-259, 264, 265, 268, 352, 354, 355 ЦПК України, ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 19.05.2009 року, ст. ст. 164 – 167, 169 Сімейного Кодексу України, суд,- 
ухвалив :
У задоволенні позовної заяви Виконавчого комітету Городищенської міської ради, в інтересах малолітньої ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав - відмовити.
Копію рішення суду направити сторонам у справі, для відому.
Рішення суду може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково шляхом подачі протягом тридцяти днів апеляційної скарги до Черкаського апеляційного суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Учасники справи можуть ознайомитись з текстом судового рішення, в електронній формі, на офіційному веб-порталі Єдиного державного реєстру судових рішень в мережі Інтернет - https://gd.ck.court.gov.ua.
Відомості про сторін:
Позивач: особа 1 – Виконачий комітет Городищенської міської ради в особі органу опіки та піклування, ЄДРПОУ 04407661, юридична адреса площа Миру №8, м. Городище, Черкаської області.
Відповідач: особа 2 – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт № НОМЕР_1 , місце реєстрації АДРЕСА_1 .

Суддя 	О. М. Савенко