Справа № 303/236/24

П О С Т А Н О В А
Іменем України

10 лютого 2026 року м. Ужгород

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Закарпатського апеляційного суду в складі:

головуючого Собослой Г.Г.
суддів Кожух О.А., Мацунич М.В.
з участю секретаря Ормош О.М. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник - адвокат Печунка Віктор Омелянович, на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 12 червня 2025 року, у справі №303/236/24 (Головуючий: Полянчук Б.І.), -

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2024 року  ОСОБА_2 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_1 , про визнання недійсним договір купівлі – продажу та витребування з чужого незаконного володіння транспортного засобу, мотивуючи тим, що 06 серпня 1988 року між нею та ОСОБА_3 укладений шлюб, зареєстрований виконкомом Новодавидківської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області, за актовим записом № 17. 
За період шлюбу подружжя 01.02.2020 придбало легковий автомобіль марки Volkswagen Touran, 2015 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 . Без згоди позивачки 12 грудня 2023 року ОСОБА_3 відчужив вказаний автомобіль своїй співмешканці ОСОБА_1 . 
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, перебуваючи у Польщі. 
Позивачка зазначала, що ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 11 грудня 2023 року у справі № 303/11848/23 відкрито провадження по справі за її позовом до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу. Вважає, що 12.12.2023 ОСОБА_3 умисно здійснив відчуження спірного автомобіля відповідачці з метою уникнення подальшого поділу автомобіля, набутого у шлюбі, при цьому продовжував надалі користуватися транспортним засобом. 
Оскільки правочин не був спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, вважав його фіктивним, а з підстав уникнення від виконання зобов`язання по поділу спільного майна подружжя таким, що набуває ознак фраудаторного правочину. 
Позивачка вважає, що відповідачка є недобросовісним набувачем транспортного засобу, оскільки станом на час укладення спірного договору ОСОБА_3 та ОСОБА_1 проживали разом у будинку АДРЕСА_1 . Відповідачка знала про те, що ОСОБА_3 перебував у шлюбі з ОСОБА_2 , а будинок АДРЕСА_1 є спільною власністю подружжя. ОСОБА_1 було відомо про те, що транспортний засіб також належить подружжю на праві спільної сумісної власності, а для перереєстрації транспортного засобу необхідна письмова згода дружини. 
Посилаючись на вищезазначені обставини позивачка просила задовольнити заявлені позовні вимоги.
Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 12 червня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.
Визнано недійсним договір купівлі-продаж від 12.12.2023 транспортного засобу марки Volkswagen Touran, 2015 року випуску, VIN НОМЕР_2 , укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , який зареєстрований ТСЦ МВС № 2142.
Витребувано з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1/2 частину транспортного засобу марки Volkswagen Touran, 2015 року випуску, VIN НОМЕР_2 .
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 6211,20 грн судового збору.
У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.
Не погоджуючись із даним рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 в інтересах якої діє представник – адвокат Печунка В.О. подали апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування рішення, як таке, що постановлене з порушенням норм процесуального та матеріального права, оскільки підстав передбачених чинним законодавством для задоволення позовних вимог відсутні, так як судом встановлено, що спірний транспортний засіб набутий ОСОБА_2 та ОСОБА_3 під час перебування в шлюбі, а відтак був об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Так, відповідачка ОСОБА_1 придбала автомобіль у передбачений законом порядок і всі процедурні механізми були сторонами договору дотримані і матеріали справи не містять жодних доказів, що Територіальний Сервісний Центр, де був укладений оспорюваний договір купівлі – продажу, діяв всупереч Інструкціям чи Положень і автомобіль був проданий з порушенням діючих правил. Разом з тим, відчужене без письмової згоди одного з подружжя спільне майно іншим з подружжя не витребовується у добросовісного набувача. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному із подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч.ч. 1,2 статті 71 СК України) або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частини (ч2 ст. 364 ЦПК України).
Заслухавши пояснення ОСОБА_1 яка підтримала доводи, викладені в апеляційній скарзі, ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_4 , які просять рішення суду залишити без змін, перевіривши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню із наступних підстав.
Встановлено, що 06 серпня 1988 року було укладено шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , що стверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серія НОМЕР_3 за актовим записом № 17.
За час перебування їх у шлюбі 01 лютого 2020 року ними придбано легковий автомобіль марки Volkswagen Touran, 2015 року випуску.
Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів автомобіль марки Volkswagen Touran, 2015 року випуск, дата державної реєстрації 01.02.2020, об`єм двигуна 1968 см.куб., зареєстровано за ОСОБА_3 .
Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів автомобіль марки Volkswagen Touran, 2015 року випуск, дата державної реєстрації 01.02.2020, об`єм двигуна 1968 см.куб., зареєстровано за ОСОБА_1 .
Відповідно до розписки від 12.12.2023 ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_1 кошти за автомобіль марки Фольцваген Тауран, 2015 р.в., в сумі 11 100 доларів США.
12.12.2023 між ОСОБА_3 , як продавцем, та ОСОБА_1 , як покупцем, укладено договір купівлі продажу транспортного засобу марки Volkswagen Touran, 2015 року випуску.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер у Бельсько-Бела Республіки Польша.
Із матеріалів справи вбачається, що спірний транспортний засіб набутий ОСОБА_2 та ОСОБА_3 під час перебування у шлюбі і був об`єктом спільної сумісної власності подружжя. 
За вимогами частин першої, другої статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.
Частинами першою, другою, та третьою статті 65 СК України передбачено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.
Укладення одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо суд встановить, що третя особа діяла недобросовісно, зокрема знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності і що той із подружжя, хто укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя.
Відсутність згоди одного зі співвласників на розпорядження нерухомим майном може бути підставою визнання правочину, укладеного іншим співвласником щодо розпорядження спільним майном, недійсним, і такий спосіб захисту порушеного права власності одного з подружжя може бути ефективним у випадку заявлення позивачем позовної вимоги про застосування наслідків недійсності правочину.
Вирішуючи питання ефективності способу захисту порушеного права шляхом пред`явлення позовних вимог про визнання договору недійсним, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 22 вересня 2022 року в справі № 125/2157/19 виснувала, що пред`явлення позову стороною договору або іншою особою (зацікавленою особою) про визнання недійсним договору є ефективним способом захисту порушеного права у разі, якщо такий позов заявлений з метою повернення одному з подружжя, чиї права порушено, майнових прав та/або частки в спільному майні подружжя, зокрема шляхом визнання прав на частку, та/або одночасного виділення частки в порядку поділу майна подружжя або встановлення порядку користування цим майном тощо.
Законодавство надає можливість обрання способу захисту прав одного з подружжя, а саме: пред`явлення позову стороною (зацікавленою особою) про визнання недійсним договору якщо такий позов заявлений з метою повернення одному з подружжя, у тому числі шляхом визнання прав на частку, та/або одночасного виділення частки в порядку поділу майна подружжя або встановлення порядку користування цим майном або у разі якщо сторона договору або інша особа (зацікавлена особа) хоче отримати еквівалент вартості майна, яке було відчужено без її згоди, вона має право подати позов про стягнення компенсації в розмірі частки відчуженого спільного майна, що є ефективним способом захисту без визнання правочину недійсним та застосування реституції. 
Предметом спору у даній справі є договір купівлі – продажу транспортного засобу і матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 при укладенні ос пореного договору діяла недобросовісно. Так, ОСОБА_1 придбала автомобіль у передбачений законом порядку і всі умови при його складенні були дотримані сторонами та відсутні докази, що Територіальний Сервісний Центр де був укладений оспорюваний договір діяв всупереч Інструкціям чи Положень і автомобіль був проданий з порушенням діючих правил.
Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, передбачено у статті 69 СК України і поділ такого майна здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності приєднується одному із подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч.ч 1, 2 ст. 71 СК України) або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (ч 2 ст. 364 ЦК України).

У порушення вищезазначених норм суд першої інстанції витребував частку автомобіля і в той час, як автомобіль є неподільним майном та витребувати частку автомобіля є неможливим.

За таких обставин суд першої інстанції не звернув увагу на вищезазначене, і рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення у відповідності до п.п. 1,2,4 ч 1 ст. 376 ЦПК України, яким у позові ОСОБА_2 слід відмовити із вищезазначених підстав.

Керуючись ст.ст. 374,376,381-384 ЦПК України, судова колегія 

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник - адвокат Печунка Віктор Омелянович, задовольнити.  
Рішення Мукачівського міськрайонного суду від 12 червня 2025 року скасувати.
У позові  ОСОБА_2 відмовити.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1762,00 грн. судового збору.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 20 лютого 2026 року.

Головуючий: (підпис)
Судді: (підписи)
Згідно з оригіналом: Г.Г.СОБОСЛОЙ