ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 542/283/25  Номер провадження 22-ц/814/1275/26	Головуючий у 1-й інстанції Павлійчук А. В.  Доповідач ап. інст. Лобов О. А.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2026 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий суддя Лобов О.А.
судді: Дорош А.І., Триголов В.М.
за участю секретаря судового засідання Грицак А.Я.
розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою адвокатки Лучко Тетяни Іванівни, представниці ОСОБА_1 , на ухвалу Глобинського районного суду Полтавської області від 11 листопада 2025 року (час ухвалення судового рішення і дата виготовлення повного текста судового рішення не зазначені) у справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

у с т а н о в и в :
Ухвалою Глобинського районного суду Полтавської області від 11 листопада 2025 року позов  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання, залишений без розгляду з підстав, передбачених п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України.
В апеляційній скарзі адвокатка Лучко Т.І., представниця ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду, справу повернути до суду першої інстанції для продовження розгляду по суті.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги стверджується, що судом першої інстанції необгрунтовано з надуманих формальних підстав відмовив у задоволенні поданих завчасно клопотань про участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції, ігноруючи наведені у клопотаннях доводи про те, що позивач наразі навчається за кордоном, а його представниця – авокатка Лучко Т.І., мешкає у м.Полтаві, то з урахуванням воєнного стану у державі є доцільним розгляд справи у режимі відеоконференції. Суд у своїх ухвалах про відмову у проведенні засідань в режимі відеоконференції не послався на існування об?єктивних перешкод у суду для проведення відеоконференції і своїм рішенням, по суті, позбавив заявника доступу до правосуддя. 

Відзив на апеляційну скаргу судом не отриманий.
Апеляційний суд, перевіривши матеріали справи, дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав: 
Відповідно до п.6 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.379 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції у разі порушення судом першої інстанції норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права. 
Як вбачається з матеріалів справи, у лютому 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Новосанжарського районного суду Полтавської області із позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання.
Ухвалою судді Новосанжарського районного суду Полтавської області від 18 березня 2025 року справу передано для розгляду за встановленою підсудністю до Глобинського районного суду Полтавської області (а.с.31-32).
Ухвалою судді Глобинського районного суду Полтавської області від 15 квітня 2025 року справу прийнято до провадження.
У подальшому адвокатка Лучко Т.І., представниця ОСОБА_1 , завчасно у строки, встановлені ч.2 ст.212 ЦПК України, подавала суду першої інстанції клопотання про участь у судових засідання в режимі відеоконференції (а.с.46, 51, 66,79, 9, 98,110-111), мотивуючи заявлені клопотання тим, що вона (представниця) проживає у м.Полтаві (не має змоги бути присутньою особисто), її довіритель (позивач) навчається за кордоном, в Україні введений воєнний стан.
Ухвалами суду першої інстанції від 19 травня (а.с.49), від 23 червня (а.с.71), від 11 серпня (а.с.89), від 09 вересня (а.с.102), від 07 листопада (а.с.118) 2025 року відмовлено у задоволенні клопотань адвокатки Лучко Т.І. у проведенні засідань в режимі відеоконференції.
Мотиви відхилення заявлених клопотань в ухвалах суду є одноманітними за своїм змістом – прийняття рішення про проведення засідання у режимі відеоконференції є правом суду, а не обов?язком; проведення засідання у режимі відеоконференції має винятковий характер, тобто мають існувати причини, які ускладнюють або роблять неможливою особисту участь сторони або її представника у судовому засіданні; для проведення засідання у режимі відеоконференції необхідний час для належної підготовки, а також технічні можливості для забезпечення відеоконференції; представниця позивача не навела обставин, які б слугували безумовною необхідністю для проведення судового засідання в режимі відеоконференції, і які унеможливлюють її особисту участь у судовому засіданні. 

Залишаючи без розгляду позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що позивач, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, неодноразово не з`явився в судові засідання, доказів поважності неявки в судове засідання не надав, клопотання про відкладення судового засідання до суду не надходили.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд керується такими міркуваннями. 
Частинами першою, другою, п`ятою статті 223 ЦПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження; 5) якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення.
Викликати позивача або відповідача для особистих пояснень можна і тоді, коли в справі беруть участь їх представники. У разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.
Системний аналіз наведених норм процесуального права свідчить про те, що законодавець диференціює необхідність врахування судом поважності/неповажності причин неявки позивача до суду залежно від того, яке це судове засідання: перше чи повторне. Тобто процесуальний закон не вказує на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки позивача до суду. Такі положення процесуального закону пов`язані з принципом диспозитивності цивільного судочинства, за змістом якого особа, яка бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами.
Зазначені наслідки настають незалежно від причин повторної неявки, які можуть бути поважними. Таким чином, навіть маючи докази поважності причин неявки позивача, суд залишає позовну заяву без розгляду. Зазначена норма дисциплінує позивача як ініціатора судового розгляду, стимулює його належно користуватися своїми правами та не затягувати розгляд справи. Якщо позивач не може взяти участь в судовому засіданні, він може подати заяву про розгляд справи за його відсутності. Така заява може бути подана на будь-якій стадії розгляду справи.
Таким чином, згідно з вимогами ЦПК України суд не зобов`язаний з`ясовувати причини повторної неявки в судове засідання належним чином повідомленого позивача і у випадку повторної неявки позивача, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Правове значення в такому випадку має лише належне повідомлення позивача про день та час розгляду справи, повторність неявки в судове засідання та неподання ним заяви про розгляд справи за його відсутності.
Наведені правові висновки викладені у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 20 вересня 2018 року у справі № 756/8612/16-ц, від 24 жовтня 2018 року у справі № 569/347/16-ц, від 28 лютого 2019 року у справі № 752/9188/13-ц, від 22 травня 2019 року у справі № 310/12817/13, від 06 червня 2019 року у справі № 760/3301/13-ц, від 20 червня 2019 року у справі № 522/7428/15, від 26 вересня 2019 року у справі № 295/19734/13-ц, від 07 жовтня 2019 року у справі № 612/403/16-ц, від 27 березня 2020 року у справі № 522/22303/14-ц, від 21 вересня 2020 року у справі № 658/1141/18, які відповідно до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України мають бути враховані судом при виборі і застосуванні норми права у спірних правовідносинах.
Відповідно до статті 212 ЦПК України учасник справи, його представник має право брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду або у приміщенні іншого суду за умови наявності в суді відповідної технічної можливості, про яку суд зазначає в ухвалі про відкриття провадження у справі, крім випадків, коли явка цього учасника справи в судове засідання визнана судом обов`язковою.
Частина третя статті 212 ЦПК України передбачає, що суддя (суддя-доповідач) розглядає заяву учасника справи, його представника про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду або у приміщенні іншого суду без повідомлення учасників справи. За результатами розгляду заяви постановлюється ухвала.
Згідно з частиною сьомою статті 11 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» учасникам судового процесу на підставі судового рішення забезпечується можливість брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції у порядку, встановленому законом. Обов`язок забезпечити проведення відеоконференції покладається на суд, який отримав судове рішення про проведення відеоконференції, незалежно від спеціалізації та інстанції суду, який прийняв таке рішення.
Статтею 212 ЦПК України учасникам справи, їхнім представникам гарантоване право брати участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за умови наявності у суді відповідної технічної можливості, крім випадків, коли явка учасника справи в судове засідання визнана судом обов?язковою.
За змістом ст.212 ЦПК України умовами ухвалення судом рішення про проведення засідання в режимі відеоконференції є: подання учасником справи відповідного клопотання не пізніше ніж за п?ять днів до судового засідання, наявність у суді відповідної технічної можливості і відсутність рішення суду про обов?язкову явку учасника справи у судове засідання безпосередньо.
Отже, закон не вимагає від сторони спору чи її представника подавати суду докази про існування обставин, які перешкоджають чи унеможливлюють його явку безпосередньо до суду. 
У цій справі встановлено, що представниця позивача неодноразово у строк, встановлений ч.2 ст.212 ЦПК України, подавала суду клопотання про проведення судових засідань в режимі відеоконференції. У матеріалах справи відсутнє мотивоване процесуальне рішення суду про визнання обов?язковою явки позивача безпосередньо у суд, як і відсутні докази про технічну неможливість забезпечення судом проведення засідання у режимі відеоконференції. 
Таким чином, ухвали суду про відмову у проведенні засідань в режимі відеоконференції є незаконними, тому висновок суду першої інстанції про неодноразові неявки позивача в судові засідання за відсутності доказів поважності неявки є необгрунтованим. 
З наведених мотивів ухвалу суду першої інстанції слід скасувати, а справу – повернути до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Керуючись ст.367, п.6 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.379, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд
У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу адвокатки Лучко Тетяни Іванівни, представниці ОСОБА_1 , задовольнити. 
Ухвалу Глобинського районного суду Полтавської області від 11 листопада 2025 року скасувати, цивільну справу № 542/283/25 повернути до Глобинського районного суду Полтавської області для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 11 березня 2026 року.

Головуючий суддя О.А.Лобов 

Судді: А.І.Дорош

 В.М.Триголов