Справа № 216/3318/25
провадження 2/216/422/26

РІШЕННЯ
іменем України

18 березня 2026 року місто Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого судді Кузнецова Р.О.
за участю секретаря судового засідання Шакули Є.О., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, в м. Кривому Розі, в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 із залученням до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору – служби у справах дітей Центрально-Міської районної у місті ради про встановлення факту самостійного виховання та перебування на утриманні неповнолітньої дитини,–

встановив:

Представник позивача, адвокат Балюра О.В., звернулася до Центрально-Міського районного суду Кривого Рогу Дніпропетровської області з вказаним позовом в обґрунтування якого зазначила, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, який 22.02.2023 на підставі рішення суду було розірвано. В період шлюбу був народжений син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який після розірвання шлюбу проживав з відповідачем в Україні за місцем її проживання, але у зв`язку з військовою агресією рф проти України виїхав разом з нею до Польщі. Після розлучення позивач добровільно надавав відповідачу матеріальну допомогу на утримання сина і приймав участь у його вихованні. Проте 10 листопада 2024 року без будь-яких пояснень відповідач, перетнувши український кордон залишила сина на території України, а сама повернулася до Польщі. З цього часу неповнолітній син позивача - ОСОБА_3 проживає разом з батьком (позивачем), дідусем та бабусею за адресою: АДРЕСА_1 . З вказаного часу син позивача проживає з ним на постійній основі, всі його речі, одяг тощо знаходяться у нього. Отже, його фактичним та постійним місцем проживання є адреса: АДРЕСА_1 . Відповідач постійно перебуває за межами України - у Польщі, сина не бачить, не приймає участі у вихованні дитини, тоді як позивач та його батьки (дідусь та бабуся) завжди поруч, допомагають робити домашні завдання, купують продукти, усе необхідне, готують їжу, спілкуються з ним. Відповідач від виховання дитини самоусунулась, будь-які кошти на утримання сина не надає. Оскільки факт проживання дитини з батьком, з якого стягувались аліменти на користь відповідача на утримання спільної дитини сторін, є істотною обставиною для звільнення позивача від сплати аліментів, рішенням суду від 15 квітня 2025 року було припинено стягнення аліментів з відповідача. Також, даним рішенням суду достовірно встановлено факт проживання неповнолітнього ОСОБА_4 з позивачем за адресою: АДРЕСА_1 та факт того, що син перебуває на утриманні батька, позивач самостійно, без участі матері, виховує, утримує та здійснює догляд за сином. З огляду на такі обставини позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить встановити факт самостійного виховання та утримання неповнолітнього сина без участі матері.
Позивач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду заяви повідомлявся належним чином, причини неявки не повідомив, разом з цим, його представник, адвокат Балюра О.В., позов підтримала та наполягала на його задоволенні.
Відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, проте до суду не з`явилася, на електронну пошту суду направила заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнає та не заперечує, щодо задоволення їх судом.
Представник служби у справах дітей виконкому Центрально-Міської районної у місті ради до суду не з`явилася, надала до суду акт обстеження умов проживання за місцем проживання відповідача, просила розглядати справу за відсутності представника органу опіки та піклування.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, надавши відповідну правову оцінку зібраним у справі доказам, суд приходить до таких висновків.
Матеріалами справи підтверджено, що сторони по справі 21.11.2009 зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 21.11.2009.
У шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 09.05.2023.
На підставі рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22.02.2023 шлюб між сторонами по справі розірвано.
На підставі рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15.04.2025 припинено стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які стягнуто відповідно до виконавчого листа №216/2607/23 від 24.04.202, виданого Центрально-Міським районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області.
Відкликано з відділу ДВС виконавчий лист №216/2607/23 від 24.04.2023 та звільнено ОСОБА_1 від сплати заборгованості за аліментами, яка утворилася з 10 листопада 2024 року. Вирішено питання щодо судових витрат.
Відповідно до Витягу з реєстру Криворізької територіального громади від 10.01.2025 встановлено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .
Згідно з довідкою Криворізької гімназії №60 КМР ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , навчається у гімназії з першого класу. Мати ОСОБА_6 не приймає участі у вихованні дитини, а саме: не спілкується з вчителями, не приймає участі у батьківських зборах, не цікавиться успішністю сина за час навчання в гімназії.
З «Відомостей про осіб, які перетнули державний кордон України, в`їхали на тимчасово окуповану територію України або виїхали з такої території» від 18.06.2025 слідує, що ОСОБА_7 16.02.2023 перетнула кордон України в пункті пропуску «Мостиська» в напрямку виїзду.
Відповідно до акта обстеження умов проживання від 25.05.2025, за адресою: АДРЕСА_1 умови проживання задовільні. В квартирі чисто та затишно, кімнати мебльовані, облаштовані побутовою технікою, наявні усі енергоносії. неповнолітній ОСОБА_3 має окрему кімнату, де є розкладний диван, стіл для навчання. Дитина забезпечена повноцінним харчуванням, одягом взуттям за віком і за сезоном. За цією адресою постійно проживають: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (дідусь), ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , (бабуся), ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , (батько, не зареєстрований, перебуває на військовій службі) та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дитина має дружні стосунки з дідусем та бабусею. Зі слів дитини, останній постійно підтримує зв`язок з батьком, спілкується з ним по телефону. Востаннє батько був вдома у грудні 2024 року. Батько оформлював його до КГ №60, купував необхідне шкільне приладдя та інші речі особистого вжитку. Щодо матері ОСОБА_3 пояснив, у травні 2022 року він разом з нею виїхав за кордон. У листопаді 2024 року повернувся до України у зв`язку з конфліктами у польській школі та непорозумінням з матір`ю. Дитина не заперечує, щодо визначення місця проживання з батьком, проте у разі бажання та можливості матері забрати його до себе також не заперечує. За час спільного проживання дитини разом з дідусем та бабусею мати дитини, ОСОБА_2 , матеріальної допомоги не надає, утриманням дитини займається батько, який перераховує гроші на банківську картку. 
Допитаний під час розгляду справи у якості свідка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пояснив, що проживає разом з бабусею та дідусем за адресою: АДРЕСА_1 з 2024 року. До цього проживав з матір`ю в Польщі з 2022 по 2024 рік. Батько є військовослужбовцем та приїжджає додому раз на три місяці, утриманням та виховання займаються дідусь та бабуся. Батько перераховує гроші на утримання, на банківську картку.
Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Частиною першою статті 121 СК України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.
Статтею 141 СК України встановлено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини. Зокрема, визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
Згідно з положеннями частини другої статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Відповідно до частин першої - четвертої статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.
Відповідно до статті 15 СК України сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу.
У частині четвертій статті 15 СК України визначено, що невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, установлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін.
Так, ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини є самостійною підставою для позбавлення батьківських прав (стаття 164 СК України).
Таким чином, з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами, обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися.
Отже, для підтвердження самостійного виховання дитини батьком необхідне існування (настання) обставин, у силу яких обсяг прав матері обмежується або припиняється.
Оскільки в СК України чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі, можна констатувати, що в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), які мають бути підтверджені виключно актами цивільного стану (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім) та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються та не потребують додаткового підтвердження того, що один із батьків самостійно виконує їх.
СК України не встановлено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини. Так само як визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від сімейних обов`язків, якими є, зокрема, обов`язки щодо виховання дитини.
Частиною першою статті 152 СК України встановлено, що право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.
Відповідно до частин третьої, четвертої статті 155 СК України відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Доведення факту одноосібного виховання дитини батьком пов`язане з настанням (існуванням) обставин, за яких мати не виконує своїх батьківських обов`язків щодо дитини, стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним із батьків батьківських обов`язків (у тому числі умисного) та безумовно впливає на права й інтереси самої дитини, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом.
Оскільки сімейним законодавством не передбачено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини, а визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від них, зокрема від обов`язків щодо виховання дитини, то факт одноосібного виховання дитини одним із батьків може бути встановлений судом як одна з обставин, що складає предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини.
Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 11 вересня 2024 року у справі №201/5972/22.
Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).
У цій справі судом встановлено, що позивач та батько неповнолітньої дитини, ОСОБА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , спільна дитина сторін - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 2022 по 2024 рік виїхав за межі України та проживав разом з матір`ю у Республіці Польща, у листопаді 2024 повернувся до України та почав проживати разом з дідом та бабусею за адресою: АДРЕСА_1 , батько дитини фактично не проживає за вказаною адресою, з`являється раз у три місяці. Мати матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, утриманням сина займається батько. Дитина не заперечує, щодо визначення місця проживання з батьком, проте у разі бажання та можливості матері забрати його до себе також не заперечує. 
Вказані обставини підтверджуються актом обстеження умов проживання виконкому Центрально-Міської районної у місті ради. 
Таким чином, на переконання суду, проживання матері окремо не може бути підставою для встановлення факту самостійного виховання дитини батьком, оскільки зазначене не перешкоджає матері спілкуватися та приймати участь у вихованні дитини. Судом не встановлено, що вказані та/або інші обставини свідчать, що мати дитини не здатна виконувати свої батьківські обов`язки чи позбавлена у визначений законом спосіб можливості здійснення своїх батьківських прав стосовно дитини.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 16 березня 2026 року у справі №487/11354/24.
Враховуючи зазначене та надаючи оцінку поданим позивачем доказам за своїм внутрішнім переконанням, суд вважає, що докази у підтвердження факту одноосібного виховання ОСОБА_1 сина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є непереконливими та у своїй сукупності недостатніми аби суд дійшов висновку, що відповідач ОСОБА_2 не приймає участі у вихованні дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і, як наслідок, позивач здійснює таке виховання одноосібно.
За таких обставин факт одноосібного виховання позивачем сина не знайшов свого підтвердження під час розгляду справи, тому суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає.
У зав`язку з відмовою у задоволенні позову, відповідно до ст. 141 ЦПК України, понесені судові витрати слід залишити за позивачем.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 76-78, 81, 258, 263, 268, 354, 355 ЦПК України суд,-
ухвалив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 із залученням до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору – служби у справах дітей Центрально-Міської районної у місті ради про встановлення факту самостійного виховання та перебування на утриманні неповнолітньої дитини – відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Відомості про учасників справи згідно з п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:
- позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 ;
- відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ;
- третя особа: служба у справах дітей виконкому Центрально-Міської районної в місті ради, код ЄДРПОУ: 04052560, місцезнаходження: м. Кривий Ріг, вул. Свято-Миколаївська, 27.
Рішення прийнято, складено і підписано в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Суддя         Р.О.КУЗНЕЦОВ