ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.03.2026 року  м.Дніпро Справа № 908/2409/25
Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді:Кощеєва І.М. (доповідач)
суддів:  Чус О.В., Дарміна М.О.

розглянувши у порядку письмового провадження
без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу 
Товариства з обмеженою відповідальністю “ТЕПЛОЗБУТ-2018” 
на рішення Господарського суду Запорізької області від 07.10.2025р. 
(суддя Зінченко Н.Г., м. Запоріжжя, повний текст рішення складено 07.10.2025р.)
у справі 
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “ТЕПЛОЗБУТ-2018”, м. Світловодськ
до відповідача  Головного управління Національної поліції в Запорізькій області, м. Запоріжжя
про стягнення 132489,11 грн.

ВСТАНОВИВ:
1. Короткий зміст позовних вимог

До Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю “ТЕПЛОЗБУТ-2018”, м. Світловодськ Олександрійського району Кіровоградської області до Головного управління Національної поліції в Запорізькій області, м. Запоріжжя про стягнення 132489,11 грн. заборгованості за надані послуги з постачання теплової енергії за січень - лютий 2022 року.
Заявлені позивачем вимоги обґрунтовані посиланням ст., ст.15, 16, 612ЦК України, ЗУ “Про теплопостачання” та Правил користування тепловою енергією, на підставі яких позивач просить позов задовольнити та стягнути з відповідача 132489,11 грн. заборгованості за надані послуги з постачання теплової енергії за січень - лютий 2022 року. Також, просив стягнути з відповідача витрати на професіи?ну правничу допомогу в розмірі 10000,00 грн.

2. Короткий зміст оскаржуваного судового рішення у справі

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 07.10.2025р. у справі № 908/2409/25 у задоволенні позову відмовлено повністю.

3. Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись з вказаним рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю “ТЕПЛОЗБУТ-2018”, через систему "Електронний суд", звернулось до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Запорізької області від 07.10.2025р. у справі № 908/2409/25 повністю та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. 

4. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обгрунтована тим, що в січні та лютому 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю “ТЕПЛОЗБУТ-2018” (позивач у справі) здіи?снювало постачання тепловоі? енергіі? для потреб опалення відповідноі? якості у відповідності до теплового навантаження будинку за кодом ДК 021:2015 09320000-8 “Пара, гаряча вода та пов`язана продукція” споживачу – підрозділу Головного управління Національноі? поліціі? в Запорізькіи? області (відповідач у справі) в особі Якимівського раи?відділу національноі? поліціі? Украі?ни в Запорізькіи? області, що був розташовании? за адресою: 72503, Запорізька область, Мелітопольськии? раи?он, смт. Якимівка, вулиця Пушкіна, будинок 21. 
Позивач надіслав відповідачу для підписання Договір постачання теплової енергії у січні 2022 року. Однак у зв`язку з початком 24.02.2022 повномасштабного вторгнення РФ та введенням воєнного стану в Україні відповідно до Указу Президента України № 64/2022, підписаний з боку відповідача примірник договору позивачу повернуто не було.
22.07.2025 позивач відправив відповідачу для підписання наступні документи: - рахунок № 117 на суму 50 665,82 грн та Акт здачі-прии?омки виконаних робіт № 117; - рахунок № 90 на суму 81 823,29 грн та Акт здачі-прии?омки виконаних робіт (наданих послуг) № 90. Зазначені Акти здачі-прии?мання робіт відповідач не підписав, оплату тепловоі? енергіі? не здіи?снив. Проте, сам факт споживання цих послуг відповідач не заперечує та не спростовує.

5. Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

Позивач у відзиві просить рішення Господарського суду Запорізької області від 07.10.2025 залишити без змін. У задоволенні апеляційної скарги ТОВ «ТЕПЛОЗБУТ - 2018» до Головного управління в Запорізькій області – відмовити у повному обсязі.
Вказав, що додані до справи рахунки № 117, № 90 та акти здачі-прийомки виконаних робіт № 117, № 90, підписані односторонньо за минуванням більш ніж трьох років та як наслідок не підтверджують факту надання таких послуг без погодження обсягів та якості.

6. Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.10.2025р. для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді – Кощеєв І.М. (доповідач), судді – Чус О.В., Дармін М.О..
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 21.10.2025р. витребувано у Господарського суду Запорізької області матеріали справи/копії матеріалів справи №908/2409/25. 
Матеріали справи № 908/2409/25 надійшли Центрального апеляційного господарського суду.
Апеляційна скарга є такою, що відповідає вимогам статті 258 ГПК, а надані матеріали достатніми для відкриття апеляційного провадження.
Згідно з ч. 1 ст. 247 ГПК України, у порядку спрощеного провадження розглядаються малозначні справи.
Ч.13 ст.8 ГПК України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до п.1 ч.5 ст.12 ГПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Ч.1 ст.270 ГПК України встановлено, що в суді апеляційної інстанції справи переглядаються в порядку спрощеного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.
Ч.10 ст.270 ГПК України встановлено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
При розгляді цієї справи колегія суддів враховує, що предметом позову у цій справі є вимоги про стягнення суми, меншої ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто вказана справа відноситься до малозначних справ в розумінні ГПК України, і розглядає справу без повідомлення учасників справи.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 29.10.2025 відкрито апеляційне провадження у даній справі для розгляду у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

7. Встановлені судом обставини справи

Як зазначає позивач в позовній заяві, в січні та лютому 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю “ТЕПЛОЗБУТ-2018” (позивач у справі) здіи?снювало постачання тепловоі? енергіі? для потреб опалення відповідноі? якості у відповідності до теплового навантаження будинку за кодом ДК 021:2015 09320000-8 “Пара, гаряча вода та пов`язана продукція” споживачу – підрозділу Головного управління Національноі? поліціі? в Запорізькіи? області (відповідач у справі) в особі Якимівського раи?відділу національноі? поліціі? Украі?ни в Запорізькіи? області, що був розташовании? за адресою: 72503, Запорізька область, Мелітопольськии? раи?он, смт. Якимівка, вулиця Пушкіна, будинок 21. Позивач надіслав відповідачу для підписання Договір постачання теплової енергії у січні 2022 року. Однак у зв`язку з початком 24.02.2022 повномасштабного вторгнення РФ та введенням воєнного стану в Україні відповідно до Указу Президента України № 64/2022, підписаний з боку відповідача примірник договору позивачу повернуто не було.
Як зазначає Позивач, через тимчасову окупацію смт Якимівка у 2022 році сторони втратили можливість скласти та підписати акти здачі-приймання послуг. Через необхідність евакуаціі? з територіі? тимчасово окупованоі? росіи?ськими віи?ськами, всі документи на підтвердження наданих послуг керівники ТОВ “Теплозбут-2018” вивезти не змогли. У зв`язку з обмеженим доступом до офісних приміщень, в яких знаходились працівники ТОВ “Теплозбут-2018”, у них не було достатньо часу для того, щоб ретельно зібрати всі документи. Можливості відновити і?х наразі не вбачається. 
22.07.2025 позивач відправив відповідачу для підписання наступні документи: рахунок № 117, на суму 50 665,82 грн. та Акт здачі-прии?омки виконаних робіт № 117; рахунок № 90, на суму 81 823,29 грн. та Акт здачі-прии?омки виконаних робіт (наданих послуг) № 90.
Зазначені Акти здачі-прии?мання робіт відповідач не підписав, оплату тепловоі? енергіі? не здіи?снив. 
У зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань по оплаті послуг з постачання тепловоі? енергіі?, в загальному розмірі 132 489,11 грн., позивач звернувся до господарського суду з даним позовом.
За результатами розгляду позову місцевим господарським судом прийнято оскаржуване рішення.
Господарський суд зазначив, що позивач не надав доказів, які б підтверджували фактичне споживання відповідачем теплової енергії, обсяг поданої енергії, показники лічильників або технічні дані системи обліку.

8. Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).
Апеляційний господарський суд, переглядаючи в апеляційному порядку оскаржуване судове рішення, в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом попередньої інстанції норм матеріального і процесуального права, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, за приписами ч. 2 статті 11 Цивільного кодексу України (ЦК України), є договір.
Відповідно до статей 626 - 629 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Регулювання та встановлення відносин у сфері теплопостачання (виробництво, постачання, транспортування теплової енергії) здійснюється відповідно до таких основних нормативно-правових актів: Господарський кодекс України; Законів України “Про теплопостачання”, “Про державне регулювання у сфері комунальних послуг”, “Про природні монополії”; “Про ліцензування видів господарської діяльності”, Постанов Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 № 1198 “Про затвердження Правил користування тепловою енергією”/
Статтею ст. 1 Закону України "Про теплопостачання" визначено, що теплова енергія - товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу; система централізованого теплопостачання - сукупність джерел теплової енергії, магістральних та місцевих (розподільчих) теплових мереж, що об`єднані між собою та використовуються для теплозабезпечення споживача, населеного пункту, яка включає системи децентралізованого та помірно-централізованого теплопостачання.
У статті 1 Закону України "Про теплопостачання" зазначено, що постачання теплової енергії – господарська діяльність з надання теплової енергії споживачам на підставі договору. 
На основі показань приладу обліку теплової енергії визначається обсяг спожитої енергії. Статтею 19 Закону № 2633-IV визначено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.
Законом України від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги» регулюються відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг. 
Відповідно до Закону № 2189-VIII виконавець комунальних послуг це суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору. Житлово-комунальні послуги – результат господарської діяльності, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. 
Індивідуальним споживачем є фізична або юридична особа, яка є власником нерухомого майна, яка користується об`єктом нерухомого майна та користується даним об`єктом, а також житлово-комунальними послугами на підставі укладеного відповідного договору. 
При використанні житлово-комунальних послуг формується кількісний показник отриманої споживачем комунальної послуги. 
Засади забезпечення комерційного, у тому числі розподільного, обліку послуг з постачання теплової енергії визначається Законом України від 22 червня 2017 року № 2119-VII «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» (далі – Закон № 2119-VIIІ).
Законом № 2119-VIIІ визначено, що комерційний облік комунальних послуг це визначення за допомогою вузла комерційного обліку кількісних та якісних показників комунальної послуги, вимірювання яких забезпечується вузлом обліку, на підставі яких проводяться розрахунки за спожиті комунальні послуги. 
У статті 8 Закону № 2119-VIIІ викладно, що в рахунку на оплату комунальної послуги повинно міститься інформація щодо обсягу спожитої теплової енергії відповідно до показань вузлів обліку. 
За приписами статті 8 Закону № 2119-VIIІ встановлено, що рахунки на оплату наданої комунальної послуги формуються виконавцем комунальних послуг на основі показань вузла комерційного обліку відповідної комунальної послуги Постановою Кабінету Міністрів України від 3 жовтня 2007 року № 1198 затверджено правила користування тепловою енергією. Зазначеними правилами визначено взаємовідносини між теплопостачальними організаціями та споживачами теплової енергії. 
Відповідно до Постанови № 1198 розрахунки за спожиту теплову енергію здійснюються відповідно до договору на підставі показів вузла обліку спожитої теплової енергії. 
У цій постанові законодавцем визначено, що теплопостачальна організація несе відповідальність за достовірність наданої інформації. 
Крім цього Постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року № 830 «Про затвердження Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії» (далі – Постанова № 830) передбачено, що визначення кількості та якості послуги здійснюється відповідно до умов договору: 1) за показаннями вузла комерційного обліку теплової енергії та іншими засобами вимірювальної техніки - для колективного договору, договору з колективним споживачем, договору з власником (користувачем) будівлі, індивідуального договору; 2) з урахуванням показань вузла (вузлів) розподільного обліку/приладіврозподілювачів теплової енергії (у разі їх наявності) або дотриманням нормативної температури повітря у приміщеннях (для приміщень, не оснащених вузлами розподільного обліку/приладами-розподілювачами теплової енергії) - для індивідуального договору з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем. 
Надання послуги здійснюється виключно на договірних засадах. Послуга з постачання теплової енергії надається споживачу згідно з умовами договору (п. 13 Постанови № 830). 
Плата за послугу розраховується виходячи з розміру встановленого тарифу та обсягу спожитої послуги. (п. 32 Постанови № 830).
Виходячи з аналізу вищезазначених норм господарські відносини у сфері постачання теплової енергії здійснюються на підставі належним чином укладеного договору, а оплата за послуги з постачання теплової енергії, здійснюється споживачем за фактично отриманий обсяг спожитої теплової енергії на підставі показань комерційного приладу обліку теплової енергії. 
Як правильно установлено судом першої інстанції, позивачем не доведено обставини споживання ГУНП теплової енергії та як наслідок виникнення обов`язку з її оплати.
Статтею 78 Господарського кодексу України встановлено, що достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.
Надіслані ГУНП Рахунки № 117 та № 90 не відображають фактичного споживання теплової енергії, оскільки вони складені у 2025 році, що зазначено позивачем у своїй заяві. 
Скаржник в апеляційній скарзі посилається на те, що відповідачем листом від 04.08.2025 вих. № 1633/12/02- 2025 було повернуто на адресу позивача без підписання та виконання рахунки та акти виконаних робіт без будь-яких пояснень чи зауважень чим ГУНП, чим на думку позивача, визнано надання відповідних послуг з постачання теплової енергії. 
Позивач направив до ГУНП цінний лист 22.07.2025 в якому містились документи: 1) рахунок № 117, складений постачальником ТОВ «Теплозбут-2018» на суму 50 665,82 грн, 2) акт здачі-прийомки виконаних робіт № 117 на суму 50 665,82 грн, 3) рахунок № 90 складений постачальником ТОВ «Теплозбут-2018» на суму 81 823,29 грн, 4) акт здачі-прийомки виконаних робіт № 90 на суму 81 823,29 грн. 
Останній було повернуто без виконання з огляду на те, як зазначає відповідач, що в листі та в описі до нього відсутні будь-які пояснення, не викладено суті порушеного питання та не надано будь-яких роз`яснень, внаслідок чого ГУНП направило зворотній лист від 04.08.2025 вих. № 1633/12/02-2025.
Окремо слід зазначити, що рахунки № 117 та № 90 складені більш ніж через три роки з моменту виникнення обставин, що виключає їхню юридичну визначеність, оскільки складені в односторонньому порядку, без будь-яких обґрунтувань, у т.ч. без відображення показів комерційного приладу обліку теплової енергії.
Отже, судом першої інстанції обгрунтовано зазначено, що позивачем не доведено фактичне отримання та споживання послуг з постачання теплової енергії, які визначені у рахунках № 117 та № 90.
Відповідно до вимог статей 626, 638 ЦК України, договір вважається укладеним лише після досягнення згоди з усіх істотних умов. 
У господарських правовідносинах постачання теплової енергії ґрунтується на договорі, у зв`язку з чим належно укладеного договору не було, що унеможливлює автоматичного визнання наявності зобов`язання.
Закон № 2189-VIII та Закон № 2633-IV застосовується до відносин, що виникають між споживачем і постачальником послуг теплової енергії, але не змінює вимоги укласти договір між суб`єктами господарювання. 
Позивач не надав докази та не довів споживання відповідачем теплової енергії, а тому Господарський суд підставно відмовив у задоволенні позовних вимог. 
На підставі наявних у справі доказів у сукупності, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованих висновків про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

9. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

У справі "Руїз Торіха проти Іспанії", ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів Скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006 р. ).
Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
У даній справі суд дійшов висновку, що Скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
З огляду на приписи ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006 р." Конвенція застосовується судами України як частина національного законодавства, а практика ЄСПЛ, через рішення якого відбувається практичне застосування Конвенції, застосовується судами як джерело права.
За змістом ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Згідно із ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Скаржник, звертаючись з апеляційною скаргою, не довів неправильного застосування судом норм матеріального і процесуального права як необхідної передумови для скасування прийнятого у справі рішення.
За таких обставин та з урахуванням меж розгляду апеляційної скарги в порядку ст. 269 ГПК України, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.

10. Судові витрати.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, згідно вимог ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на Скаржника.
Керуючись статтями 269, 270, 273, 275 - 285, 287 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕПЛОЗБУТ-2018» - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 07.10.2025р. у справі №908/2409/25 - залишити без змін.

Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено ст. ст. 286-289 ГПК України.

Головуючий суддя І.М. Кощеєв

Суддя О.В. Чус

Суддя М.О. Дармін