П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 березня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 947/47/26	

перша інстанція: суддя Луняченко В.О.,
повний текст судового рішення
складено 02.02.2026, м. Одеса
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючої-судді Казанчук Г.П.
суддів: Градовського Ю.М., Єщенка О.В.
розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одеса апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції на рішення Київського районного суду м. Одеси від 02 лютого 2026 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,-

ВИКЛАД ОБСТАВИН :

ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до Департаменту патрульної поліції, Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції, в якому просила суд:
- визнати протиправними дії щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності та скасування постанови серії ЕНА №6390167 від 22.12.2025 року, яка винесена інспектором Управління патрульної поліції в Одеській області ДПП капітаном поліції Албул Олексієм Івановичем про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч.3 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу 680 гривень;
- стягнути витрати пов`язані зі сплатою штрафу, витрати на евакуацію транспортного засобу у розмірі 2600 грн., витрати на оплату вартості зберігання транспортного засобу на штрафному майданчику у розмірі 810 грн., транспортні витрати, пов`язані із поїздкою до штрафного майданчику та стягнути з відповідача судовий збір, сплачений при подачі позову у розмірі 1212 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що інспектором без достатніх правових підстав була винесена відповідна постанова якою було встановлено факт порушення правил дорожнього руху у вигляді стоянки транспортного засобу на перехресті ближче ніж 10 метрів від краю перехрещуваної проїзної частини, хоча транспортний засіб був припаркований у відповідності до вимог правил дорожнього руху та не створював перешкод чи загроз дорожньому руху, а потім інспектором незаконно здійснено тимчасове затримання і примусове переміщення транспортного засобу на штрафний майданчик за допомогою евакуаційної машини.
Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 02 лютого 2026 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції в особі Управління патрульної поліції в Одеській області про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності – задоволено частково.
Визнано протиправними дії співробітників Департаменту патрульної поліції в особі Управління патрульної поліції в Одеській області щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності по обставинам 19.12.2025 та скасувати постанову серії ЕНА №6390167 від 22.12.2025 року, яка винесена інспектором Управління патрульної поліції в Одеській області ДПП капітаном поліції Албул Олексієм Івановичем про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч.3 ст. 122 Кодексу України та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у сумі 680 гривень.
Закрито провадження в адміністративній справі щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності по ч.3 ст. 122 КУпАП, по обставинам 19.10.2025 року.
Стягнуто з Департаменту патрульної поліції в особі Управління патрульної поліції в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1212,00 гривень.
Закрито провадження у справі в частині заявлених вимог про стягнення збитків пов`язаних із сплатою штрафу за адміністративною постановою яка згодом скасована, стягнення витрат пов`язаних із тимчасовим затриманням транспортного засобу при розгляді справи про притягнення до адміністративне правопорушення, роз`яснивши позивачу право звернутись із відповідними вимогами із позовною заявою у порядку цивільного судочинства.
Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що а ні в акті огляду та тимчасового затримання транспортного засобу немає відомостей про те що під час виявлення правопорушення на місце було здійснено фото або відео-фіксація самого правопорушення , та яким пристроєм, в той ж час у постанові єдиним доказом визначено сам Акт огляду транспортного засобу в якому є лише загальне посилання на порушення ч.3 ст. 122 КУпАП без визначення безпосереднього порушення пунктів Правил Дорожнього руху.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині стягнення збитків, пов`язаних з сплатою штрафу, витрат внаслідок евакуації транспортного засобу суд першої інстанції вказав, що збитки заподіяні особі внаслідок незаконного притягнення до адміністративної відповідальності а також застосування співробітниками патрульної поліції тимчасового затримання транспортного засобу у рамках розгляду справи про притягнення до адміністративної відповідальності, також не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства так як відшкодування такої шкоди передбачено нормами Цивільного кодексу України та таки розглядаються у цивільному провадженні шляхом подання цивільного позову.
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що законодавцем чітко визначено повноваження суду щодо рішень, які приймаються за результатами розгляду адміністративних справ даної категорії, водночас із цим вимога заявлена позивачем щодо визнання дій відповідача протиправними виходить за межі передбачені ч. 3 ст. 286 КАС України, яка є спеціальною нормою, що визначає особливості провадження у адміністративних справах даної категорії.
Також апелянт посилається на неврахування судом першої інстанції, що факт порушення ПДР України транспортним засобом FORD FOCUS, номерний знак НОМЕР_1 , за адресою м. Одеса, вул. Артура Савельєва, 3, підтверджується відеозаписами та фотознімками з портативних відеореєстраторів поліцейських 471819 та 471575, які були зазначені в Акті огляду та тимчасового затримання транспортного засобу.
Рух справи в апеляційній інстанції:
Ухвалами П`ятого апеляційного адміністративного суду від 23.02.2026 відкрито апеляційне провадження і призначено справу до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження.
Відповідно до вимог статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі – КАС України) суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
За правилами частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, суд апеляційної інстанції, -

УСТАНОВИВ:

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду, що 19 грудня 2025 року о 23:00 годин поліцейськім взводу №2 роти №7 батальйону №2 полку УПП в Одеській області капралом поліції Гаврилюком Д.О. під час патрулювання та нагляду за дорожнім рухом було виявлено транспортний засіб FORD FOCUS, р/н НОМЕР_2 який було припарковано у будинку №3 по вул Артура Савельєва у м. Одесі із порушенням ч.3 ст. 122 КУпАП, внаслідок чого та на підставі ч.1 ст. 265-2 КУпАП поліцейським було складено Акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу із перевезенням даного транспортного засобу за допомогою евакуатора до штрафного майданчику.
22.12.2025 водій тимчасово затриманого транспортного засобу ОСОБА_1 звернулась до управління та надала письмові пояснення що саме вона здійснила 19.12.2025 зупинку та стоянку вказаного транспортного засіб , та в той же день 22.12.2025 о 09:38 годин інспектором Управління патрульної поліції в Одеській області ДПП капітаном поліції Албул О.І. відносно ОСОБА_1 була винесена постанова , за змістом якої 19.12.2025 водій транспортного засобу здійснила стоянку ближче 10 метрів від краю перехрещувальної проїзної частини , не пов`язану із наданням переваги у русі на відстані менше 10 метрів , що створило перешкоду іншим транспортним засобам , як учасникам дорожнього руху , чим порушила п. 15.9 г ПДР – порушення заборони зупинення на перехресті, з притягнення до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 122 КУпАП із застосуванням адміністративного стягнення у розмірі 680 грн.
У постанові зазначено що вона винесена на підставі Акту огляду та тимчасового затримання якій додається.
А ні в Акті огляду та тимчасового затримання, а ні у постанові про притягнення особи до адміністративної відповідальності не зазначено про наявність відео або фотофіксації правопорушення, хоча маються посилання на ПВР471819 та ПВР 471575, однак самих відеофайлів, як доказів фіксації правопорушення не надано.
Суд першої інстанції зазначив, що з наданих у додатках до відзиву відео файлах містяться відео-фіксація безпосередньої евакуації транспортного засобу та розгляду адміністративної справи вже у приміщенні управління , та відсутні фіксації самого правопорушення.
Під час розгляду адміністративної справи 22.12.2025 , на вимогу особи, яка притягувалась до адміністративної відповідальності, були надані фотографій фіксації транспортного засобу а також фотофіксація розгорнутої вимірювальної рулетки із фіксуванням позначки на рулетці.
До відзиву, поданого представником відповідача також були подані вказані фотографії, та у судовому засіданні представник відповідача зазначав що це саме фотофіксація підтверджує наявність правопорушення, так як позначки на рулетці показують відстань від транспортного засобу до перехрещувальної проїзної частини в один метр двадцять сантиметрів.
Приписами частини 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Стаття 14 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 №3353-XII зобов`язує учасників дорожнього руху знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Відповідно до пункту 1.3 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
Згідно з пунктом 1.10 Правил дорожнього руху стоянка - припинення руху транспортного засобу на час, більший ніж 5 хвилин, з причин, не пов`язаних з необхідністю виконання вимог цих Правил, посадкою (висадкою) пасажирів, завантаженням (розвантаженням) вантажу.
Відповідно до пунктів 15.1-15.3 Правил дорожнього руху зупинка і стоянка транспортних засобів на дорозі повинні здійснюватись у спеціально відведених місцях чи на узбіччі. За відсутності спеціально відведених місць чи узбіччя або коли зупинка чи стоянка там неможливі, вони дозволяються біля правого краю проїзної частини (якомога правіше, щоб не перешкоджати іншим учасникам дорожнього руху). У населених пунктах зупинка і стоянка транспортних засобів дозволяються на лівому боці дороги, що має по одній смузі для руху в кожному напрямку (без трамвайних колій посередині) і не розділена розміткою 1.1, а також на лівому боці дороги з одностороннім рухом. Якщо дорога має бульвар або розділювальну смугу, зупинка і стоянка транспортних засобів біля них забороняються.
Згідно з пунктом 15.10 Правил дорожнього руху стоянка забороняється у місцях, де транспортний засіб, що стоїть, зробить неможливим рух інших транспортних засобів або створить перешкоду для руху пішоходів.
Пунктом 1.9 Правил дорожнього руху встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Відповідно до частини 3 статті 122 КУпАП порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
При цьому статтею 265-4 КУпАП наведений перелік способів розміщення транспортного засобу, які є такими, що суттєво перешкоджають дорожньому руху або створюють загрозу безпеці руху.
Отже, обов`язковою умовою притягнення водія до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 122 КУпАП є встановлення в діях водія складу адміністративного правопорушення, зокрема, його об`єктивної сторони. Адміністративна відповідальність за вчинення зазначеного правопорушення настає лише у випадку створення водієм перешкоди дорожньому руху або загрози безпеці руху. Дані обставини є обов`язковими для встановлення відповідачем.
Водночас, відповідно до статті 7 КУпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Частиною 1 статті 268 КУпАП законодавцем визначено права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
У наведених положеннях визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному (необґрунтованому) притягненню такої особи до відповідальності.
Статтею 251 КУпАП визначено перелік фактичних даних в справі про адміністративне правопорушення, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Виходячи із змісту пункту 1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Статтею 222 КУпАП встановлено, що органи Національної поліції розглядають справи про правил дорожнього руху, зокрема, передбачених частиною 2 статті 122 КУпАП.
Частинами 2, 4 статті 258 КУпАП встановлено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, а також порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису).
У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу або залишається повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення правил зупинки, стоянки або паркування транспортних засобів у разі їх фіксації у режимі фотозйомки (відеозапису).
Таким чином, положеннями КУпАП, що стосуються розгляду справи про адміністративне правопорушення, у цьому випадку передбачено спеціальну, спрощену процедуру притягнення особи до адміністративної відповідальності - винесення постанови на місці вчинення правопорушення.
Скорочене провадження у справах про зазначені адміністративні правопорушення передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення.
Отже, у випадку виявлення ознак адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена частиною 3 статті 122 КУпАП, складення протоколу про адміністративне правопорушення не вимагається, а постанова у справі про адміністративне правопорушення (за наявності відповідних підстав) виноситься безпосередньо на місці вчинення правопорушення посадовою особою органу (підрозділу) Національної поліції, а тому суд першої інстанції дійшов помилкових висновків щодо недотримання інспектором патрульної поліції вимог чинного законодавства у цій частині.
Разом з тим, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, виходячи з її правової природи та завдання, уповноважена особа має всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи, зокрема на підставі належних доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення.
Згідно з статтею 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.
Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.
Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.
Процедуру оформлення поліцейськими підрозділів поліції визначено Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженою Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2015 № 1395, відповідно до пункту 4 розділу І якої у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу. Постанова виноситься в разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених, зокрема, частиною 3 статті 122 КУпАП.
Згідно з пунктом 2 розділу ІІІ вказаної Інструкції встановлено, що постанова по справі про адміністративні правопорушення, передбачене частиною 3 статті 122 КУпАП виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.
Поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (пунктом 10 розділу ІІІ Інструкції).
Пунктом 5 розділу ІV Інструкції встановлено, що постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (додаток 5), складається у письмовій формі (заповнюється відповідно до вимог пункту 10 розділу ХV цієї Інструкції) або за наявності технічної можливості в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв, із зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, наведеної у додатку 5 до цієї Інструкції.
Лише фіксація саме вчинення позивачем адміністративного правопорушення (у даному випадку – зупинка транспортного засобу менш ніж за 10 метрів від пішохідного переходу), а не притягнення його до адміністративної відповідальності, підтверджує правомірність накладення відповідачем адміністративного стягнення та буде вважатися належним доказом по справі.
До матеріалів справи відповідач на підтвердження вчинення позивачем порушення Правил дорожнього руху долучив відеоматеріали за результатом перегляду яких не можливо встановити та дослідити відстань місця стоянки транспортного засобу до пішохідного переходу.
Так, відеофайл містить фіксацію транспортування автомобіля евакуатором.
При цьому, досліджуючи фотографії, які на переконання відповідача, свідчать про порушення позивачем, колегія суддів зазначає, що на фотографії наявна вимірювальна рулетка із позначкою 5 метрів 10 сантиметрів до пішохідного переходу, проте відсутня фіксація точки (чи то заднє праве колесо чи інше) від якої проведений замір. Тобто, фото не містить загальної фотографії про процедуру заміру від автомобіля до пішохідного переходу.
До того ж, у самій постанові відомості про відеофайли, які долучені відповідачем до матеріалів справи на підтвердження вчинення позивачем правопорушення, як про доказ, передбачений статтею 251 КУпАП, на якому ґрунтується висновок відповідача про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого положеннями статті 122 КУпАП, відсутні, а тому такі відео не можуть вважатися належними та допустимими доказами вчинення позивачем адміністративного правопорушення.
Суд апеляційної інстанції зауважує, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення постанови по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень (в даному випадку - інспектором патрульної поліції) при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.
Аналогічна правова позиція, викладена у постановах Верховного Суду від 15.11.2018 у справі № 524/5536/17, від 17.07.2019 у справі №295/3099/17, від 05.03.2020 у справі №607/7987/17.
У примітці до ст.14-2 КУпАП зазначено, що режим фотозйомки (відеозапису) передбачає здійснення уповноваженою посадовою особою фото/відеофіксації обставин порушення правил зупинки, стоянки або паркування транспортних засобів, а саме: дати, часу (моменту), місця розташування транспортного засобу по відношенню до нерухомих об`єктів та/або географічних координат, інших ознак наявності складу адміністративного правопорушення, передбаченого відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу. При здійсненні фотозйомки обов`язковою є наявність не менше двох зображень транспортного засобу, отриманих з різних або протилежних ракурсів, а в разі фіксації порушення, що полягає у неоплаті вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування в межах населеного пункту, в якому не впроваджена автоматизована система контролю оплати паркування, обов`язковою є наявність додаткового зображення (зображень), що фіксує відсутність документа про оплату послуг з користування майданчиком для платного паркування під лобовим склом транспортного засобу.
Отже, належним чином оформлені матеріали фото/відео фіксації є допустимим доказом на підтвердження вчинення особою адміністративного правопорушення.
В даному випадку відповідач, як на доказ скоєння позивачкою адміністративного правопорушення, надає фотознімками з місця події із зображенням автомобіля позивача у різних ракурсах а також дві фотографії із зображенням частини вимірювальної рулетки. Крім того, зазначає, що замір відстані здійснювався від заднього лівого колеса автомобіля.
В результаті дослідження наявних у справі доказів вбачається, що на фотографії зображена частина вимірювальної рулетки, при цьому метрична шкала виміру на рулетці не є чіткою, хоча і є можливість встановити відстань, водночас, неможливо визначити позицію, від якої здійснюється вимірювання, оскільки на фотографіях відсутній сам транспортний засіб, внаслідок чого подані відповідачем докази не підтверджують беззаперечно вчинення позивачем інкримінованого правопорушення. 
Інші належні та допустимі докази на підтвердження правомірності прийнятої відповідачем постанови про накладення адміністративного стягнення, відповідачем, як того вимагає ч. 2 ст.77 КАС України не подані.
Отже, на переконання суду апеляційної інстанції, відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження порушення позивачем частини 3 статті 122 КУпАП та порушення правил стоянки, що створило перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху.
Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно з частиною 1 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Таким чином, в адміністративному процесі, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, що можуть бути використані як докази у справі.
На обов`язок та важливість доведення саме відповідачем як суб`єктом владних повноважень правомірності винесення рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, правомірності та законності прийнятої постанови вказує Верховний Суд у постановах від 24 квітня 2019 року (справа №537/4012/16-а), від 17.07.2019 (справа №295/3099/17).
Європейський суд з прав людини, судова практика якого в силу приписів статті 6 КАС України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» застосовується судами як джерело права, в рішеннях у справах «Малофєєва проти Росії» та «Карелін проти Росії» зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу, оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом.
У справі «Федорченко та Лозенко проти України» зазначив, що при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумними сумнівом».
Підсумовуючи вказане, надаючи правову оцінку аргументам сторін, враховуючи принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що відповідачем при винесені оскаржуваної постанови не підтверджено належними та допустимими доказами порушення позивачем ПДР, не дотримано вимог статей 248 та 280 КУпАП щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи про адміністративне правопорушення, вирішення такої в точній відповідності з законом, що призвело до порушення прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у статті 268 КУпАП.
Суд першої інстанції під час розгляду даної справи повно дослідив обставини, які мають значення для справи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення, а відтак апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Підсумовуючи вищезазначене, колегія суддів дійшла висновку, що передбачені ст. 317 КАС України підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, відсутні.
Керуючись статтями 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції залишити без задоволення.
Рішення Київського районного суду м. Одеси від 02 лютого 2026 року у справі № 947/47/26 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та відповідно до частини 3 статті 272 Кодексу адміністративного судочинства України, касаційному оскарженню не підлягає.

Головуюча суддя Г.П. Казанчук

Судді Ю.М. Градовський

О.В. Єщенко