ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
79014, місто Львів, вулиця Личаківська, 128
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18.03.2026 Справа № 914/3773/25
Господарський суд Львівської області у складі судді Гоменюк З.П., за участю секретаря судового засідання Березюка Ю.О., розглянувши матеріали справи 
за позовом Приватного акціонерного товариства «МХП», м. Миронівка, Київська область
до відповідача Приватного підприємства «Прайм фуд», м. Львів, Львівська область
про стягнення заборгованості та штрафних санкцій у розмірі 248 770,09 грн. 

за участю представників сторін:
від позивача: Сєркова С.Г. (в режимі відеоконференції)
від відповідача: Науменко І.В.

ПРОЦЕС.
На розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства «МХП» до відповідача Приватного підприємства «Прайм фуд» про стягнення заборгованості та штрафних санкцій у розмірі 248 770,09 грн з яких: 187 011,63 грн. - основний борг; 29 860,38 грн. - пеня та 28 897,14 грн. - 30% річних.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.12.2025, справу №914/3773/25 передано на розгляд судді Гоменюк З.П.
15.12.2025 було відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, надано сторонам строк для подання відзиву та відповіді на відзив.
05.01.2026 через систему «Електронний суд» (документ сформовано 05.01.2026) від представника відповідача надійшла заява про вступ у справу як представника (Вх. № 229/26).
05.01.2026 через систему «Електронний суд» (документ сформовано 05.01.2026) від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву (Вх. № 323/26).
13.01.2026 через систему «Електронний суд» (документ сформовано 12.01.2026) від представника позивача надійшов відповідь на відзив (Вх. № 323/26).
Ухвалою суду від 02.03.2026 розгляд справи по суті було призначено в судовому засіданні на 18.03.2026. 
09.03.2026 від представника позивача надійшло клопотання про зменшення позовних вимог відповідно до якої останній просив суд стягнути з відповідача на користь Приватного акціонерного товариства «МХП» (03680, м. Київ, вул. Академіка Заболотного, 158 ЄДРПОУ 25412361) кошти у розмірі 229 703,03 грн., з яких: сума боргу у розмірі 187 011,63 грн., пеня – 21 124,63 грн., інфляційні нарахування – 1 123,53 грн., 30% річних – 20 443,20 грн.
13.03.2026 від відповідача поступили письмові пояснення, у яких останній просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
У судове засідання 18.03.2026 з`явилися представники позивача та відповідача, підтримали свої вимоги та заперечення.
У судовому засіданні 18.03.2026 суд з`ясував обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, та безпосередньо дослідив докази. Суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи та перейшов до стадії ухвалення судового рішення.
У судовому засіданні 18.03.2026 суд відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголосив скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення та повідомив про орієнтований час складення повного рішення.

ПРАВОВА ПОЗИЦІЯ СТОРІН.

Аргументи позивача.
В обґрунтуванні заявлених позовних вимог позивач повідомляє про те, що між ним та відповідачем було укладено договір поставки від 01.03.2023 року.
Позивач повідомляє про те, що на виконання умов договору у період з 2023 року по 2025 рік між сторонами відбулись відповідні господарські операції що підтверджується Актом звірки за період з 01.03.2023 року по 30.09.2025 року.
Зокрема, позивачем було поставлено товар на загальну суму 8142104,04 грн, а відповідачем було оплачено за отриманий товар кошти у розмірі 7955092,41 грн.
31.12.2024 року обома сторонами було підписано Акт звірки за період з 01.12.2024 по 31.12.2024 року, відповідно до якого сума заборгованості відповідача на 31.12.2024 року становила 156 741,28 грн..
У 2025 році відповідач продовжував отримувати товар та проводити оплати проте поставки які було проведені у травні 2025 року були погашені відповідачем лише частково. А саме поставка товару, яка була виконана 14.05.2025 року, що підтверджується видатковою накладною №ЛФ300078358 від 14.05.2025 року на загальну суму 156 347,04 грн. була оплачена лише частково у сумі 40 000 грн., решта боргу у розмірі 116 347,04 грн. є неоплаченою до цього часу. Також неоплаченою є поставка товару на суму 70 664,59 грн, яка підтверджується видатковою накладною №ЛЬ300111924 від 23.05.2024 року на суму 70 664,59 грн. Отже, відповідно до умов договору, а саме п. 2.2. відповідач повинен був сплатити борг у строк до 30.05.2025 року, проте заборгованість не оплатив.
Станом на 05.12.2025 року у відповідача наявний борг перед позивачем у
розмірі 187 011,63 грн.
З метою досудового врегулювання спору позивачем була направлена претензія з вимогою про сплату боргу від 26.09.2025 року, проте відповіді на дану претензію боржник не надав. В подальшому, на адресу відповідача була направлена претензія від 29.10.2025 року, яка залишена відповідачем без відповідного реагування.
Таким чином, позивач просить суд стягнути з відповідача ) кошти у розмірі 248770,09 грн., з яких: сума боргу у розмірі 187 011,63 грн., а також пеня – 29 860,38 грн., інфляційні нарахування – 3 000,94 грн., 30% річних – 28 897,14грн. за порушення строків виконання грошового зобов`язання.

Аргументи відповідача.
Відповідач скерував на адресу суду відзив на позовну заяву (вх.№25545/24 від 22.10.2024) у якому повідомив про те, що враховуючи умови договору поставки, а саме відповідно до Специфікації від 01.03.2023 року, ліміт товарного кредиту відповідача становить 200 000,00 гривень.
Лімітом товарного кредиту розуміється сума дебіторської заборгованості контрагента перед МХП разом із сумою вартості товару у дорозі та вартості товару заявки на наступну партію товару на дату її подання.
Під сумою дебіторської заборгованості сторони погодили вважати суму заборгованості контрагента перед МХП за поставлений товар на дату подання контрагентом заявки на наступну поставку партії товару.
Відтак, враховуючи, що основна заборгованість відповідача перед позивачем складає 187 011,63 грн., що є менше встановленого ліміту, то останній вважає, що даний спір є передчасним, а тому у його задоволенні слід відмовити.

ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.
01 березня 2023 приватне підприємство «Прайм фуд» (відповідач) підписав заяву-приєднання, згідно якої керуючись статтями 633, 641, 642 Цивільного кодексу України відповідач (в т.ч. всі його відокремлені підрозділи за наявності), шляхом приєднання укладає з ПрАТ«МХП» (позивачем) на період не більше 5 років з дати вказаній у цій заяві договір в редакції №2 зі змінами від 01.06.2022 року, розміщеного на сайті позивача за посиланням: https://www.mhp.com.ua/uk/partners/yurydychnainformatsiya.
У відповідності до п.1 заяви-приєднання: підписавши заяву відповідач засвідчив ознайомлення з усіма положеннями договору, додатків до нього (в т.ч. додатку №1 в останній редакції на момент підписання даної заяви) та приєднується до них в цілому без зауважень. Більше того, підписавши заяву - приєднання відповідач також засвідчив:
- повне розуміння змісту умов договору та їх зміни позивачем в односторонньому порядку;
- вільне волевиявлення укласти договір, відповідно до всіх його умов, шляхом приєднання до нього в повному обсязі;
- підтвердив, що ознайомлений із роботою СЕД, перевірив, доповнив та підтвердив актуальність власних даних у СЕД, отримав від позивача логін та пароль для авторизації, забезпечив своїх працівників електронними підписами, здійснив доступ в систему і не має зауважень до її роботи та функціоналу. 
Відповідач гарантує, що доступ до СЕД буде надано лише його уповноваженими особами. Доступ іншим особам до СЕД відповідачеві надавати забороняється і відповідач несе повну відповідальність за розголошення його даних для авторизації в СЕД третім особам та усі можливі негативні наслідки для нього;
За погодженням сторін та відповідно до ст. 631 ЦК України умови цього договору після набрання ним чинності застосовуються до відносин, які виникли з дати підписання заяви на приєднання. Договір набирає чинності після здійснення першої поставки товару позивачеві або після неповернення отриманого позивачеві авансу від відповідача протягом 3 календарних днів, що є підтвердженням прийняття даної заяви позивачем (п.1.3 договору).
У відповідності до умов договору розміщеного на сайті МХП за посиланням: https://mhp.com.ua/uk/partners/yurydychna-informatsiya (далі по тексту «сайт МХП») зобов`язується поставити товар у відповідності до асортименту погодженого сторонами згідно умов даного договору (зокрема невиключний перелік торгових марок/брендів та посилань на товари, які виробляються з їх використанням, розміщено за посиланням: https://mhp.com.ua/uk/nashi-brendy), а відповідач – прийняти та оплатити товар згідно умов договору. Додатково відповідно до умов окремих розділів цього договору виникають та регулюються правовідносини, що стосуються користування правами інтелектуальної власності, комерційної концесії, поруки та оренди.
Згідно п.1.2. цей договір є договором приєднання у відповідності до статті 634 Цивільного Кодексу України, і може бути укладений лише шляхом приєднання відповідача до всіх його умов в цілому, за умови наступного акцепту позивачем оферти відповідача, в порядку передбаченому цим договором
Згідно умов договору: умови оплати встановлюються як повна попередня
оплата до моменту відвантаження товару. Позивач має право надавати відповідачеві право відстрочення платежу відповідно до ліміту товарного кредиту (п. 2.2. договору).
Відповідач здійснює оплату за товар на поточні банківські рахунки позивача, дана умова передбачена п. 2.4. договору.
Під Лімітом товарного кредиту (далі по тексту – ЛТК) розуміється сума дебіторської заборгованості Контрагента перед МХП разом з сумою вартості товару в дорозі та вартості товару заявки на наступну поставку партії товару на дату її подання.
Сума ЛТК визначається МХП на власний розсуд та повідомляється контрагенту через СЕД чи e-mail або зазначається у специфікації/додатковій угоді до договору поставки. Додатково МХП має право встановлювати вимоги контрагенту щодо забезпечення виконання зобов`язань за даним договором для збільшення ЛТК.
Забезпеченням можуть бути договори поруки на суму встановленого ЛТК, іпотеки, застави, банківської гарантії із сумою забезпечення/гарантії, погодженою з боку МХП, інше. Якщо забезпечення виконання зобов`язань надане не тільки щодо контрагента, а й третіх осіб (покупців згідно даного договору), ЛТК встановлюється як єдина сума для контрагента та таких покупців.
Під сумою дебіторської заборгованості – сума заборгованості контрагента перед МХП за поставлений товар на дату подання контрагентом заявки на наступну поставку партії товару.
Під товаром в дорозі розуміється товар, який відвантажений МХП контрагенту та прямує в пункт призначення.
За наявності ЛТК строк погашення (перерахування) боргу на поточний рахунок МХП складає 7 календарних днів з моменту поставки останньої партії товару (якщо інший строк не погоджено сторонами у СЕД або специфікації/додатковій угоді) незалежно від того чи сума боргу перевищує ЛТК.
Відповідно до специфікації від 01.03.2023 року до договору № МП/42417527 від 01.03.2023 сторони керуючись умовами договору погодили наступні умови щодо реалізації вказаного товару, умови поставки та встановили ліміт товарного кредиту, визначений у відповідності до п. 2.2 договору: 200000,00 грн.
Таким чином, кожна із сторін, уклавши вказаний вище договір взяла на себе зобов`язання, а саме позивач поставити товар, а відповідач прийняти та оплатити його в порядку та на умовах визначених вказаним вище договором.
У подальшому, у період з 2023 року по 2025 рік між сторонами відбулись відповідні господарські операції що підтверджується Актом звірки за період з 01.03.2023 року по 30.09.2025 року. А саме позивачем було поставлено товару на загальну суму 8 142 104,04 грн, а відповідачем було оплачено за отриманий товар кошти у розмірі 7 955 092,41 грн., зокрема 31.12.2024 року обома сторонами було підписано Акт звірки за період з 01.12.2024 по 31.12.2024 року, відповідно до якого сума заборгованості відповідача на 31.12.2024 року становила 156 741,28 грн.
У 2025 році відповідач продовжував отримувати товар та проводити оплати проте поставки які було проведені у травні 2025 року були погашені відповідачем лише частково. А саме поставка товару, яка була виконана 14.05.2025 року, що підтверджується видатковою накладною №ЛФ300078358 від 14.05.2025 року на загальну суму 156 347,04 грн. була оплачена лише частково у сумі 40 000,00 грн., решта боргу у розмірі 116 347,04 грн. є неоплаченою до цього часу. Також неоплаченою є поставка товару на суму 70 664,59 грн, яка підтверджується видатковою накладною №ЛЬ300111924 від 23.05.2024 року на суму 70 664,59 грн.
Отже відповідно до умов договору, а саме п. 2.2. відповідач повинен був сплатити борг у строк до 30.05.2025 року, проте заборгованість не оплатив. Станом на 05.12.2025 року у відповідача наявний борг перед позивачем у розмірі 187 011,63 грн.
Як встановлено судом, з метою досудового врегулювання спору позивачем була направлена претензія з вимогою про сплату боргу від 26.09.2025 року, проте відповіді на дану претензію боржник не надав. В подальшому, на адресу відповідача була направлена претензія від 29.10.2025 року, яка залишена відповідачем без відповідного реагування.
Зважаючи на вищевикладені обставини позивач вимушений звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості та штрафних санкцій за несплату за отриманий товар.

ПОЗИЦІЯ СУДУ.
Згідно зі статтею 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Статтею 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини.
Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, а у відповідності до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Судом встановлено, між позивачем та відповідачем виникли господарські зобов`язання на підставі укладеного договору поставки №080323/07-КП від 08.03.2023 року, відповідно до умов якого постачальник зобов`язується поставляти, а покупець приймати та оплачувати товар на умовах цього договору.
Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Статтею 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.
Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 Цивільного кодексу України).
Договір, відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу України, є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Статтею 655 Цивільного кодексу України також визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Пунктом 1 ч. 1 ст. 664 Цивільного кодексу України передбачено обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар.
Судом встановлено, що станом на 05.12.2025 року у відповідача наявний борг перед позивачем у розмірі 187 011,63 грн. Відповідач щодо наявності боргу не заперечував, доказів погашення останнього суду не надав.
В той же час, відповідач вважає пред`явлення даного позову позивачем передчасним, враховуючи, що сторони домовилися про кредитний ліміт щодо оплати поставленого товару у розмірі 200 000,00 грн. А так, як розмір основного боргу складає меншу суму 187 011,63 грн., то у задоволенні позову слід відмовити.
Суд не погоджується з такою позицією відповідача з огляду на наступне.
Як встановлено судом, згідно договору поставки, лімітом товарного кредиту (далі по тексту – ЛТК) розуміється сума дебіторської заборгованості Контрагента перед МХП разом з сумою вартості товару в дорозі та вартості товару заявки на наступну поставку партії товару на дату її подання.
Сума ЛТК визначається МХП на власний розсуд та повідомляється контрагенту через СЕД чи e-mail або зазначається у специфікації/додатковій угоді до договору поставки. Додатково МХП має право встановлювати вимоги контрагенту щодо забезпечення виконання зобов`язань за даним договором для збільшення ЛТК.
Забезпеченням можуть бути договори поруки на суму встановленого ЛТК, іпотеки, застави, банківської гарантії із сумою забезпечення/гарантії, погодженою з боку МХП, інше. Якщо забезпечення виконання зобов`язань надане не тільки щодо контрагента, а й третіх осіб (покупців згідно даного договору), ЛТК встановлюється як єдина сума для контрагента та таких покупців.
Під сумою дебіторської заборгованості – сума заборгованості контрагента перед МХП за поставлений товар на дату подання контрагентом заявки на наступну поставку партії товару.
Таким чином, суд приходить до висновку, що встановлена сторонами у договорі та специфікаціях величина ЛТК спрямована врегулювати правовідносини щодо поставки товару та можливого обмеження чи призупинення наступних поставок партій товару за наявності поточної заборгованості у відповідача. Тобто, за умови наявності поточної заборгованості відповідача у розмірі 200 000,00 грн., позивач має право призупинити майбутні поставки товару до погашення заборгованості. 
В той же час, вказана сума ЛТК жодним чином не впливає та не може впливати на право позивача, за наявності будь-якого розміру заборгованості, звернутися до суду з вимогою про її стягнення з відповідача. Тому, у цій частині заперечень суд їх відхиляє та вважає необгрунтованими.
Щодо заперечень відповідача у частині відмови у прийнятті заяви позивача про зменшення позовних вимог та відмова у задоволенні додаткових нарахувань, суд зазначає наступне.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 46 ГПК України, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог – до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.
Так, дана справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою суду від 02.03.2026 суд дійшов висновку призначити розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін на 18.03.2026. Таким чином, сторони вправі скористатися своїми правами передбаченими п. 2 ч. 2 ст. 46 ГПК України до 18.03.2026.
Позивач звернувся до суду із заявою про зменшення позовних вимог у частині додаткових нарахувань 09.03.2026, а тому така заява подана у строк встановлений процесуальним законом та підлягає до задоволення.
Що стосується стягнення з відповідача пені, інфляційних втрат та 30% річних, суд зазначає таке.

Щодо нарахування пені.
Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Статтею 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
Згідно із статтею 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно; якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (частини 1, 2 статті 550 Цивільного кодексу України).
Відповідно до пункту 6.3 договору за порушення строків оплати товару (тільки якщо не передплата), а також у випадку порушення термінів перерахування суми штрафів, компенсації збитків, інших платежів, контрагент сплачує на користь МХП, зокрема, пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період за який пеня, від суми заборгованості за кожен день прострочення.
За результатами перевірки розрахунку пені встановлено, що така нарахована правильно та підлягає до задоволення у повному обсязі з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог у розмірі 20 443,20 грн.

Щодо нарахування 30% річних та інфляційних нарахувань.
Згідно з частинами 1, 2 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового
зобов`язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на
вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до пункту 6.3 договору за порушення строків оплати товару (тільки якщо не передплата), а також у випадку порушення термінів перерахування суми штрафів, компенсації збитків, інших платежів, контрагент, зокрема, несе відповідальність, встановлену у статті 625 Цивільного кодексу України в розмірі 30% річних з простроченої суми за весь час прострочення. Збитки/штрафи, інші платежі, строк оплати по яким не встановлено договором, мають бути компенсовані контрагентом протягом 7 календарних днів з моменту пред`явлення відповідної вимоги з підтвердженням або з моменту укладення сторонами відповідного доповнення до договору.
За результатами перевірки розрахунку 30% річних та інфляційних нарахувань встановлено, що такі нараховано правильно та підлягають до задоволення у повному обсязі з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог у розмірі 1 123,53 грн. - інфляційні нарахування та 21 124,63 грн. - 30% річних.
Як встановлено ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Частиною 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до частини другої статті 74 Господарського кодексу України у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.
Одночасно статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Згідно ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Таким чином, враховуючи фактичні обставини справи та наведені норми законодавства, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають до повного задоволення з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог.

СУДОВІ ВИТРАТИ.
Як передбачено п. 2 ч. 5 ст.238 Господарського процесуального кодексу України, в резолютивній частині рішення зазначається про розподіл судових витрат.
У відповідності до ч. 1 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Пунктом 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач за звернення до Господарського суду Львівської області із позовною заявою сплатив судовий збір у розмірі 2 985,24 грн.
З огляду на те, що судом позовні вимоги задоволено повністю, з відповідача підлягає до стягнення 2 985,24 грн відшкодування витрат на оплату судового збору.
Керуючись ст. ст. 2, 4, 10, 12, 13, 20, 73,74,76-80, 86, 91, 123, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241, 326 Господарського процесуального кодексу України суд

ВИРІШИВ:
1. Позов задовольнити повністю.
2. Стягнути з Приватного підприємства «Прайм фуд» (79018, Львівська обл., місто Львів, вул. Васильківського, будинок 10, кв.5, код ЄДРПОУ 42417527) на користь Приватного акціонерного товариства «МХП» (03680, м. Київ, вул. Академіка Заболотного, 158, код ЄДРПОУ 25412361) кошти у розмірі 229 703,03 грн., з яких сума боргу у розмірі 187 011,63 грн., пеня – 21 124,63 грн., інфляційні нарахування – 1 123,53 грн., 30% річних – 20 443,20 грн. та 2 985,24 грн. судового збору.
3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили відповідно до ст. 327 ГПК України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 24.03.2026. 

Суддя Гоменюк З.П.