Справа № 588/321/26
Провадження № 3/588/147/26

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2026 року м. Тростянець

Суддя Тростянецького районного суду Сумської області Огієнко О.О., за участю: секретаря судового засідання Лободи Т.С., захисника Пирогової О.Т., розглянувши справу про адміністративне правопорушення за матеріалами, що надійшли з Охтирського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Сумській області про притягнення до адміністративної відповідальності 

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , 

за ч. 2 ст. 130 КУпАП,
У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 20.02.2026 о 20 год. 10 хв. у м. Тростянець по вул. Богдана Хмельницького, 20 керував автомобілем «Део Ланос», державний номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння зіниць очей. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою газоаналізатора Драгер та в медичному закладі ОСОБА_1 відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху та вчинив ті самі дії повторно протягом року.
У судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, про причини неявки не повідомив.
Захисник ОСОБА_1 – адвокат Пирогова О.Т. у судовому засіданні вказала на недоведеність вини її підзахисного у вчиненні правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, тому просила закрити провадження у справі. Зокрема захисник вказала, що поліцейські зупинили ОСОБА_1 безпідставно, сказали що він виляв по дорозі, але такої підстави для зупинки не передбачено правилами дорожнього руху. Жодних ознак алкогольного сп`яніння поліцейськими не озвучувалося. Поліцейські не роз`яснили ОСОБА_1 яким чином буде проходити огляд на стан сп`яніння, не роз`яснили у якій лікарні. Відмова від проходження огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 не озвучувалася. Направлення на проходження огляду не надавалося ОСОБА_1 . Час складання протоколу та направлення на проходження огляду на стан сп`яніння не співпадає з часом відеозапису.
Допитаний в судовому засіданні поліцейський ОСОБА_2 пояснив, що точну причину зупинки транспортного засобу вже не пам`ятає, можливо зупинили через порушення вимог дорожнього знаку, або не працював один габарит. Про підставу зупинки він повідомляв ОСОБА_1 . Водієві три рази було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння, але водій ухилився від відповіді, тягнув час. Таку поведінку водія він розцінив як відмову від огляду. Направлення на проходження огляду виписували до складання протоколу, але не пам`ятає чи він, чи напарник. Коли він склав протокол, то водій пішов з місця, тому він зазначив, що водій відмовився від отримання копії протоколу. 
Заслухавши пояснення захисника, поліцейського, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, вважаю, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за обставин установлених судом знайшла підтвердження, з огляду на таке.
Відповідно до п. 2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Частиною 2 статті 130 КУпАП передбачена відповідальність за повторне протягом року будь-якого з порушень, передбачених частиною першою цієї статті.
Об`єктивна сторона складу адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП, полягає в керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Диспозиція даної норми закону є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових чи підзаконних нормативно-правових актів, які передбачають конкретні обов`язки та заборони для учасників дорожнього руху, в тому числі осіб, які керують транспортними засобами, і встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України та кореспондується в даному конкретному випадку з вимогами п.2.5 Правил дорожнього руху.
Порядок проходження огляду осіб з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, закріплено у ст. 266 КУпАП, Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України, Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 № 1452/735 (далі – Інструкції), а також у Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 № 1103.
Відповідно до ст. 266 КУпАП, огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.
Відповідно до пункту 2 розділу І Інструкції огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Згідно з вимогами п. 6,7 розділу І Інструкції огляд на стан сп`яніння проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).
У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Саме з метою забезпечення безпеки дорожнього руху, життя та здоров`я його учасників, законодавець поклав на водіїв транспортних засобів додаткові обов`язки, зокрема пройти на вимогу працівника поліції в установленому порядку медичний огляд для визначення стану сп`яніння.
В рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Таким чином, ОСОБА_1 , будучи водієм, погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону.
Факт вчинення ОСОБА_1 правопорушення за обставин, установлених судом, підтверджується такими доказами:
- протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 596980 від 20.02.2026, який за змістом відповідає вимогам статті 256 КУпАП і сумнівів не викликає, містить всі обставини, які складають об`єктивну сторону складу правопорушення, передбаченого статтею 130 КУпАП (а.с. 2); 
- рапортом помічника чергового ВП №1 (м. Тростянець) Охтирського РВП ГУНП в Сумській області від 20.02.2026, в якому зафіксовані обставини зупинку транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 з ознаками алкогольного сп`яніння (а.с. 3);
- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 20.02.2026 (а.с. 4);
- відеозаписами з нагрудної камери поліцейського, які містять фактичні дані про факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом та відмову останнього від проходження відповідно до встановленого законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння (а.с. 9).
Вказані докази є належними, допустимими, такими, що узгоджуються між собою, доповнюють одне одного та є та достатніми, оскільки у своїй сукупності прямо підтверджують обставини, які підлягають доказуванню у справі про адміністративне правопорушення. 
Також до протоколу про адміністративне правопорушення, складеного відносно ОСОБА_1 за частиною 2 статті 130 КУпАП на підтвердження факту повторності вчинення правопорушення додано картку обліку адміністративного правопорушення, відповідно до якої ОСОБА_1 08.12.2023 о 07 год. 55 хв. у м. Тростянець по вул. Богдана Хмельницького, 24 керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння та відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння за допомогою газоаналізатора Драгер чи в медичному закладі. По даній справі прийнято рішення Тростянецьким районним судом Сумської області 18.11.2025, справа №588/2541/23 (а.с. 7).
Відповідно до відкритих даних Єдиного державного реєстру судових рішень постановою судді Тростянецького районного суду Сумської області від 23.04.2024 у справі № 588/2541/23 ОСОБА_1 було визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, яке вчинене 08.12.2023.
Таким чином, вважаю не доведеним факт вчинення ОСОБА_1 повторно протягом року будь-якого з порушень, передбачених ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки з 08.12.2023 до моменту вчинення ним діяння за яке він притягується до відповідальності за даним протоколом минуло більше року.
Разом з тим, фактичні обставини вчиненого ОСОБА_1 діяння вказують на наявність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Враховуючи, що у чинному КУпАП, відсутня норма, яка б передбачала перекваліфікацію дій особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, тому вважаю, що у даному випадку необхідно застосувати аналогію закону, як засіб заповнення прогалини у законодавстві, який полягає у застосуванні врегульованих конкретною нормою правовідносин, норми закону, що регламентує подібні відносини у кримінальному процесуальному законодавстві.
Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Конституційний Суд України у пункті 3.4 Рішення від 11 жовтня 2011 року №10-рп/2011 зазначає, що з аналізу положень міжнародних актів, наведених у Рішенні, не вбачається різниці між кримінальними та адміністративними протиправними діяннями, оскільки вони охоплюються загальним поняттям «правопорушення».
У пункті 3.6 цього рішення Конституційний Суд України вказує, що відмінність адміністративного правопорушення від злочину полягає, насамперед, у тому, що воно є менш суспільно небезпечним. У цьому ж Рішенні Конституційний Суд України поширює певні гарантії кримінального процесу і на процес притягнення особи до адміністративної відповідальності.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
У пункті 21 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» від 15 травня 2008 року (заява N 7460/03) зазначено, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Враховуючи практику Європейського суду з прав людини (зокрема, mutatis mutandis рішення у справі OZTURKv.GERMANY від 21 лютого 1984 року, пункт 53), справи про адміністративні правопорушення, враховуючи, зокрема, розмір та характер стягнень, для цілей статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод належать до справ із обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення. Відтак, на дану категорію справ поширюються гарантії статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Згідно з вимогами ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17.07.1997 року, та набрала чинності для України 11.09.1997 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Відповідно до ст. 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, нікого не може бути визнано винним у вчиненні будь-якого кримінального правопорушення на підставі будь-якої дії чи бездіяльності, яка на час її вчинення не становила кримінального правопорушення, згідно з національним законом або міжнародним правом; також не може бути призначене суворіше покарання ніж те, що підлягало застосуванню на час вчинення кримінального правопорушення.
Згідно ч. 3 ст. 337 КПК України з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.
Враховуючи вищевикладене, доходжу до висновку, що дії ОСОБА_1 слід перекваліфікувати з ч. 2 ст. 130 КУпАП на ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки він вчинив порушення, передбачене частиною 1 статті 130 КУпАП, так як керував транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп`яніння та відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.
Перекваліфікація дій не погіршує становище ОСОБА_1 та не змінює обставин правопорушення, зафіксованих у протоколі.
Доводи захисника, про незаконність зупинки поліцейськими транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 суд відхиляє, оскільки на досліджених у судовому засіданні відеозаписах зафіксовані пояснення поліцейського про те, що причиною зупинки транспортного засобу була поведінка водія на дорозі, а саме виїзд на зустрічну смугу, виляння по дорозі, що є достатньою підставою для його зупинки.
Також суд відхиляє доводи захисника про те? що ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду на стан сп`яніння, оскільки з досліджених судом відеозаписів вбачається, що працівники поліції неодноразово пропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора або в лікарні, однак останній ігнорував такі пропозиції поліцейських, ухилявся від проходження огляду, просив поліцейського зателефонувати керівництву та дізнатися хто він такий. Така поведінка ОСОБА_1 має очевидні ознаки зловживання своїми правами та фактично є відмовою від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Таким чином, вказані доводи захисника суд вважає такими, що спрямовані на уникнення ОСОБА_3 відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення. Більше того, незгода водія із причиною зупинки транспортного засобу не позбавляє його обов`язку на вимогу працівника поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння.
Аргументи захисника про те, що час складання протоколу та направлення на проходження огляду на стан сп`яніння не співпадає з часом відеозапису жодним чином не спростовують фактичні обставини щодо факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом та відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння. Вказані відеозаписи надають можливість повно та об`єктивно дослідити обставини вчиненого правопорушення, оскільки ними зафіксовані реальні дані, які не носять суб`єктивного характеру та дозволяють відновити послідовність подій, що дійсно відбувались, не можуть бути спотворені та мають істотне значення для розгляду вказаної справи.
Щодо доводів захисника про те, що ОСОБА_1 не було вручено направлення на проходження огляду на стан сп`яніння суд зазначає, що чинним законодавством не передбачено обов`язку поліцейського видавати таке направлення особі, що притягується до адміністративної відповідальності. 
Інші доводи захисника про порушення порядку складання протоколу про адміністративне правопорушення та збирання доказів є формальними, не спростовують фактичні обставини справи. 
Вирішуючи питання про накладення стягнення, відповідно до статті 33 КУпАП враховую особу правопорушника, характер вчиненого правопорушення, яке є небезпечним правопорушенням, тому на ОСОБА_1 необхідно накласти адміністративне стягнення у виді штрафу у визначеному в санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП розмірі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на один рік.
У зв`язку з накладенням адміністративного стягнення відповідно до статті 40-1 КУпАП із ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 665 грн 60 коп. у дохід держави.
Керуючись статтями 30, 33, 34, 40-1, 130, 268, 283, 284 КУпАП, суддя

П О С Т А Н О В И В:

Визнати ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) грн 00 коп. із позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.
Відповідно до статті 40-1 КУпАП стягнути із ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 665 (шістсот шістдесят п`ять) грн 60 коп. у дохід держави.
Згідно з частиною 2 статті 308 КУпАП у порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу, визначеного судом.
Постанова підлягає виконанню після набрання нею законної сили.
Постанова про накладення адміністративного стягнення підлягає зверненню до виконання протягом трьох місяців з дня винесення постанови. У разі оскарження постанови перебіг строку давності зупиняється до розгляду скарги. Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Сумського апеляційного суду через Тростянецький районний суд Сумської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня винесення постанови.
Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.
Повний текст постанови складено та оголошено 15.04.2026.

Суддя О. О. Огієнко