ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
61022, м. Харків, пр. Науки, 5 
________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я
іменем України
17.02.2026 Справа №905/752/23

Господарський суд Донецької області у складі судді Шилової О.М.
розглянув у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін справу
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України», м.Київ
до Донецького національного медичного університету, м.Лиман Донецької області
про стягнення 9864,16грн боргу, 1323,61грн пені, 380,84грн – 3% річних, 2946,61грн інфляційних втрат.

СУТЬ СПОРУ:
Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» (далі – Компанія), м.Київ, звернулось до Господарського суду Донецької області з позовом до Донецького національного медичного університету (далі – Університет), м.Лиман Донецької області, про стягнення 9864,16грн боргу, 1323,61грн пені, 380,84грн – 3% річних, 2946,61грн інфляційних.
В обґрунтування заявлених вимог позивач послався на таке. У зв`язку з відсутністю у відповідача договору про постачання природного газу з будь-яким постачальником Оператор газотранспортної системи автоматично включив до портфеля Компанії як постачальника «останньої надії» (тобто відніс до об`ємів, поставлених позивачем) об`єми природного газу, спожитого Університетом у період 29.10.2021– 22.01.2022. Відповідач не виконав зобов`язання за Типовим договором постачання природного газу постачальником «останньої надії» (далі – Типовий договір), що є публічним, – не підписав акти приймання-передачі природного газу та не оплатив газ, спожитий у листопаді–грудні 2021 року, що є підставою для стягнення боргу і нарахування пені, річних та інфляційних. Обсяги спожитого газу позивач установив на підставі даних Інформаційної платформи Оператора газотранспортної системи, а вартість визначив з урахуванням приписів п.24 Порядку проведення конкурсу з визначення постачальника «останньої надії» (затв. Постановою Кабінету Міністрів України (далі – КМУ) №809 від 30.09.2015, в ред. Постанови КМУ №1102 від 25.10.2021).
Після відкриття провадження у справі позивач надав суду:
- з клопотанням б/н від 05.12.2023 (вх.№07-10/6055/23 від 05.12.2023, з додатками; а.с.132-135) – докази направлення позову з додатками відповідачу на електрону адресу;
- відповідь б/н від 21.12.2023 (вх.№07-10/6640/23 від 21.12.2023, з додатком; а.с.152-157) на відзив, в якій навів аргументи на спростування тверджень відповідача, що Компанія порушила п.4.3. Типового договору і з її вини відповідач порушив зобов`язання оплатити поставлений газ; зазначив, що рахунки й акти за листопад, грудень 2021 року направив на адресу державної реєстрації відповідача, але він не отримав кореспонденцію, за що несе відповідальність.
Після відкриття провадження у справі відповідач надав суду:
- лист №2011 від 04.12.2023, в якому надав свої актуальні засоби зв`язку та повідомив, що не отримав позов (лист надійшов електронною поштою (вх.№01-35/5333 від 04.12.2023, а.с.128-129) та через систему «Електронний суд» (вх.№07-10/6061/23 від 05.12.2023, а.с.130-131));
- відзив б/н від 14.12.2023 (вх.№07-10/6426/23 від 14.12.2023, з додатками; а.с.136-150), в якому вважає вимоги про стягнення пені, річних та інфляційних необґрунтованими й противоправними, оскільки Компанія порушила п.4.3. Типового договору: до 05.12.2023 відповідач не отримував від неї документи на оплату поставок природного газу (рахунок №32201 та акт №19367 на суму 5006,40грн і рахунок №1655 та акт №31023 на суму 4857,76грн); наголосив, що в органах казначейської служби неможливо зареєструвати бюджетні зобов`язання і здійснити оплату без підписаних оригіналів актів приймання-передачі газу; враховуючи недотримання Компанією умов п.п.3.6., 4.3. Типового договору, відповідач порушив зобов`язання оплатити поставлений газ з вини позивача, який сприяв збільшенню розміру збитків, завданих порушенням зобов`язання, та не вжив заходів щодо їх зменшення; посилаючись на приписи ст.616 Цивільного кодексу (далі – ЦК) України, просив суд зменшити розмір збитків і неустойки на суму 4651,06грн (1323,61грн пені, 380,84грн – 3% річних, 2946,61грн інфляційних) та відмовити в позові в цій частині.
Відповідно до п.п.1, 3 ч.1 ст.129 Конституції України, ст.ст.2, 7, 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу (далі – ГПК) України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Дослідивши наявні у матеріалах справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням докази, які мають значення для вирішення спору, суд
ВСТАНОВИВ:

Щодо вимоги про стягнення боргу.
Розпорядженням КМУ №917-р від 22.07.2020 за результатами державного конкурсу Компанію визначено постачальником «останньої надії» на ринку природного газу.
В п.41-8 постанови КМУ №1236 від 09.12.2020 (в ред. постанови КМУ №1102 від 25.10.2021) з метою забезпечення своєчасного початку та сталого проходження опалювального періоду 2021/22 років зобов`язано Акціонерне товариство «Магістральні газопроводи України», Товариство з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» (далі – Оператор ГТС), операторів газорозподільних систем забезпечити автоматичне включення Оператором ГТС до портфеля постачальника «останньої надії» обсягів природного газу, спожитих з 01.10.2021 бюджетними установами (в значенні Бюджетного кодексу України), постачання природного газу яким не здійснювалося жодним постачальником.
В розумінні Бюджетного кодексу України Університет є бюджетною установою.
У зв`язку з відсутністю у відповідача договору про постачання природного газу з будь-яким постачальником Оператор ГТС автоматично включив об`єми природного газу, спожитого Університетом у період 29.10.2021– 22.01.2022, до портфеля Компанії як постачальника «останньої надії» – тобто спожитий відповідачем природний газ віднесено до об`ємів, поставлених позивачем.
За змістом п.3 гл.1 розділу I, п.п.2, 5 гл.3 та п.1 гл.4 розділу IV Кодексу газотранспортної системи (далі – Кодекс ГТС, тут і далі в редакції, що діяла у період споживання газу) всі суб`єкти ринку природного газу (зокрема, Компанія як постачальник та Університет як споживач) мають доступ до Інформаційної платформи, адміністратором якої є Оператор ГТС і яка серед іншого має містити: перелік точок входу / виходу до / із газотранспортної системи, інформацію про всіх суб`єктів ринку природного газу, інформацію про Реєстри споживачів постачальників.
Інформація про споживачів в Інформаційній платформі має містити щонайменше: ЕІС-код споживача та за наявності ЕІС-коди його точок обліку; EIC-код фізичної точки виходу з газотранспортної системи; дані закріплених за споживачем діючих постачальників та визначені ними періоди постачання; дані щодо зміни постачальників із початку функціонування Інформаційної платформи; інформацію про прогнози споживання природного газу на кожну газову добу для споживачів, по яких відбір / споживання не вимірюється щодобово; інформацію про попередні обсяги споживання кожної газової доби; інформацію про фактичне добове споживання; інформацію про фактичне споживання кожного газового місяця; дані періодів відсутності у споживача закріпленого постачальника (за їх наявності) з початку функціонування Інформаційної платформи; дані періодів обмеження (припинення) газопостачання споживачу (якщо такі дані вносились щодо споживача) з початку функціонування Інформаційної платформи; період вимірювання (відбір / споживання, що вимірюється або не вимірюється щодобово); належність споживача до певної категорії; інформацію про періоди постачання природного газу споживачу постачальником «останньої надії» (п.2 гл.4 розділу IV Кодексу ГТС).
Згідно з п.1 гл.5 розділу IV Кодексу ГТС постачання природного газу споживачу здійснюється на підставі договору постачання природного газу між постачальником та споживачем, який укладається відповідно до Правил постачання природного газу (далі – Правила ППГ; затв. постановою №2496 від 30.09.2015 Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі – НКРЕКП)) за умови включення споживача до Реєстру споживачів постачальника в Інформаційній платформі у відповідному розрахунковому періоді. Постачальник, крім постачальника «останньої надії», не має права реєструвати споживача у власному Реєстрі споживачів у розрахунковому періоді, не погодженому зі споживачем.
Відповідно до п.2 гл.5 розділу IV Кодексу ГТС реєстрація споживача в Реєстрі споживачів постачальника «останньої надії» здійснюється на період, що не може перевищувати граничний строк постачання, визначений Законом України «Про ринок природного газу» та Правилами ППГ; за загальним правилом реєстрація споживача, що не є побутовим, в Реєстрі споживачів постачальника «останньої надії» здійснюється автоматично на Інформаційній платформі Оператора ГТС (абз.10); дата початку постачання природного газу споживачу постачальником «останньої надії» визначається в Реєстрі споживачів постачальника «останньої надії» на Інформаційній платформі (абз.11); Інформаційна платформа щоденно до 08:00год за київським часом газової доби надсилає операторам газорозподільних систем, Оператору ГТС (щодо прямих споживачів) та постачальнику «останньої надії» перелік ЕІС-кодів споживачів, які у попередню газову добу зареєстровані в Реєстрі споживачів постачальника «останньої надії» (абз.13); оператори газорозподільних систем, Оператор ГТС (щодо прямих споживачів) протягом трьох діб зобов`язані надати постачальнику «останньої надії» через Інформаційну платформу інформацію щодо споживачів, які зареєстровані в Реєстрі споживачів постачальника «останньої надії» (абз.14).
Відповідно до п.1 розділу ІІ Правил ППГ (тут і далі в редакції, що діяла у період споживання газу) підставою для постачання природного газу споживачу, зокрема, є: наявність у споживача, об`єкт якого підключений до газорозподільної системи, договору розподілу природного газу, укладеного в установленому порядку між споживачем та Оператором газорозподільної системи (далі – Оператор ГРМ), та присвоєння споживачу Оператором ГРМ персонального ЕІС-коду як суб`єкту ринку природного газу; наявність у споживача, об`єкт якого підключений до газотранспортної системи, договору транспортування природного газу, укладеного в установленому порядку між споживачем та Оператором ГТС, та присвоєння споживачу Оператором ГТС персонального ЕІС-коду як суб`єкту ринку природного газу; наявність у споживача укладеного з постачальником договору постачання природного газу та дотримання його умов; включення споживача до Реєстру споживачів постачальника у відповідному розрахунковому періоді.
За приписами п.1 розділу VІ Правил ППГ постачальник «останньої надії» здійснює постачання природного газу споживачам на умовах договору постачання природного газу, який укладається з урахуванням вимог цього розділу та має відповідати Типовому договору постачання природного газу постачальником «останньої надії», затвердженому постановою НКРЕКП №2501 від 30.09.2015, який є публічним, а його умови – однаковими для всіх споживачів; договір постачання природного газу постачальником «останньої надії» укладається у випадках, передбачених п.3 цього розділу, з урахуванням вимог ст.ст.205, 633, 634, 641, 642 ЦК України шляхом публічної оферти постачальника «останньої надії» та її акцептування споживачем через факт споживання газу за відсутності іншого постачальника. Договір постачання природного газу постачальником «останньої надії» не потребує двостороннього підписання. На письмове звернення споживача постачальник «останньої надії» зобов`язаний протягом 10-ти робочих днів з дня отримання такого звернення надати споживачу підписаний уповноваженою особою постачальника примірник договору постачання природного газу; договір постачання між постачальником «останньої надії» і споживачем вважається укладеним з дня, визначеного на Інформаційній платформі Оператора ГТС днем початку постачання природного газу споживачу в Реєстрі споживачів постачальника «останньої надії» відповідно до Кодексу ГТС.
Факт включення Університету до Реєстру споживачів Компанії як постачальника «останньої надії» та віднесення спожитих відповідачем об`ємів газу до портфеля Компанії підтверджується:
- відомостями з Інформаційної платформи Оператора ГТС щодо споживача з ЕІС-кодом 56ХS000020AJE00Z (Університет) про день початку постачання вказаному споживачу природного газу – 01.11.2021 та день завершення постачання – 30.12.2021 (а.с.51);
- листом №ТОВВИХ-23-2999 від 08.03.2023 Оператора ГТС з доданими скріншотами з Інформаційної платформи щодо закріплення споживача з ЕІС-кодом 56ХS000020AJE00Z в Реєстрі споживачів Компанії як постачальника «останньої надії» та інформацією щодо остаточної алокації відборів вказаного споживача: за період 01.– 30.11.2021 – 298куб.м, за період 01.– 31.12.2021 – 87куб.м (а.с.73-86);
- інформацією Оператора ГРМ про споживачів, зареєстрованих в Реєстрі споживачів постачальника «останньої надії» (а.с.87-98).
Врахувавши приписи п.1 розділу VІ Правил ППГ, відомості з Інформаційної платформи Оператора ГТС та докази, які підтверджують фактичне споживання Університетом природного газу у листопаді–грудні 2021 року, суд визнає, що Компанія (Постачальник, позивач) та Університет (Споживач, відповідач) 01.11.2021 уклали Типовий договір (далі також Договір, а.с.15-18) шляхом акцептування Споживачем публічної оферти Постачальника «останньої надії» через факт споживання газу за відсутності іншого постачальника.
Відповідно до п.2.1. Договору Постачальник зобов`язався постачати природний газ Споживачу в необхідних для нього об`ємах (обсягах), а Споживач – своєчасно сплачувати Постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, визначені Договором.
Згідно з п.3.6. Договору Постачальник зобов`язується забезпечити якість комерційних послуг, які надаються Споживачу, що передбачає вчасне та повне інформування Споживача про умови постачання, ціни на природний газ, роз`яснення значення актів законодавства, якими регулюються відносини сторін, ведення точних та прозорих розрахунків зі Споживачем, а також можливість вирішення спірних питань шляхом досудового врегулювання.
За умовами розділу ІV Договору постачання природного газу здійснюється за ціною, оприлюдненою Постачальником на своєму сайті; таку ціну Постачальник визначає відповідно до розділу VI Правил ППГ; нова ціна є обов`язковою для сторін з дня, наступного за днем її оприлюднення Постачальником на власному сайті (п.4.1.); об`єм (обсяг) постачання природного газу Споживачу за розрахунковий період визначається за даними Оператора ГРМ / Оператора ГТС (для прямих споживачів) за підсумками розрахункового періоду, що містяться в Інформаційній платформі Оператора ГТС та надані Споживачу Оператором ГРМ відповідно до умов договору розподілу природного газу (п.4.2.); Постачальник зобов`язаний надати Споживачу рахунок на оплату природного газу не пізніше 10 числа календарного місяця, наступного за місяцем постачання природного газу, в обумовлений між Постачальником та Споживачем спосіб (поштою за замовчуванням, через електронний кабінет Споживача тощо, якщо сторони це окремо обумовили) (п.4.3.); Споживач зобов`язаний оплатити рахунок, наданий Постачальником відповідно до п.4.3. Договору, до закінчення календарного місяця, наступного за місяцем постачання природного газу (п.4.4.); у разі порушення Споживачем, що не є побутовим, строків оплати за Договором він сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу (п.4.5.).
За умовами підп.1 п.5.2. та підп.1 п.6.1. Договору Споживач зобов`язаний забезпечувати своєчасну та повну оплату поставленого природного газу згідно з умовами Договору, а Постачальник має право отримувати від Споживача плату за поставлений природний газ.
Відповідно до п.11.1. Договір набирає чинності з дня, визначеного Інформаційною платформою Оператора ГТС днем початку постачання природного газу Споживачу в Реєстрі споживачів Постачальника відповідно до Кодексу ГТС; дія Договору не може перевищувати 60 діб протягом календарного року та триває до кінця календарного місяця, наступного за місяцем, в якому почалося фактичне постачання природного газу Постачальником.
На виконання Договору Постачальник поставив Споживачу природний газ в загальному обсязі 0,385тис.куб.м вартістю 9864,16грн та оформив акти приймання-передачі природного газу:
- №19367 за листопад 2021 року в обсязі 0,298тис.куб.м на суму 5006,40грн з ПДВ (а.с.36);
- №31023 за грудень 2021 року в обсязі 0,087тис.куб.м на суму 4857,76грн з ПДВ (а.с.43), а також виставив рахунки на оплату спожитого природного газу:
- №32201 за листопад 2021 року на суму 5006,40грн з ПДВ (а.с.37);
- №1655 за грудень 2021 року на суму 4857,76грн з ПДВ (а.с.44-45).
Перелічені первинні документи позивач скріпив підписом і печаткою та направив Споживачу на адресу державної реєстрації, що підтверджується копіями реєстрів згрупованих поштових відправлень (рекомендованих листів) та фіскальних чеків (а.с.46-50, 52-54).
Отже, позивач виконав свої зобов`язання за Договором.
Споживач не підписав акти приймання-передачі природного газу та стверджує, що не отримував їх до 05.12.2023 (а.с.138).
З довідки №16/2-09/1211 від 16.05.2023 Акціонерного товариства «Ощадбанк» про надходження коштів на поточний рахунок Компанії вбачається, що за період 01.04.2021– 15.05.2023 надходження від Університету відсутні (а.с.99). На дату ухвалення цього рішення заборгованість в сумі 9864,16грн за спожитий в листопаді, грудні 2021 року природний газ залишається несплаченою, і іншого відповідач суду не довів.
Отже, відповідач не виконав свого обов`язку з повної та своєчасної оплати отриманого природного газу, чим порушив умови Договору, вимоги ст.ст.525, 526, 530 (абз.1 ч.1) ЦК України та ст.193 Господарського кодексу (далі – ГК) України (діяв у період спірних правовідносин) щодо недопустимості односторонньої відмови від зобов`язання, обов`язковості виконання зобов`язання належним чином відповідно до умов договору та у строк, встановлений у зобов`язанні.
На підставі викладеного суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з Університету 9864,16грн боргу за Договором є належним чином доведеною, правомірною, обґрунтованою та такою, що не спростована відповідачем і підлягає задоволенню.
Щодо вимоги про стягнення пені.
Посилаючись на невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за Договором, позивач просить суд стягнути з відповідача 1323,61грн пені за загальний період 01.01.2022– 31.07.2022.
Суд перевірив розрахунок пені (а.с.11-12) та встановив, що порядок її нарахування відповідає приписам ч.6 ст.232 ГК України та Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» і розрахунок є арифметично правильним.
На підставі п.4.5. Договору, приписів ст.549 ЦК України, ст.ст.216– 218, ч.1 ст.230 ГК України стягненню на користь позивача підлягає пеня в загальній сумі 1323,61грн, нарахована на заборгованість за:
- листопад 2021 року – в сумі 606,26грн за період 01.01.– 30.06.2022,
- грудень 2021 року – в сумі 717,35грн за період 01.02.– 31.07.2022.
Щодо вимог про стягнення річних та інфляційних.
Посилаючись на невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за Договором та приписи ст.625 ЦК України, позивач просить суд стягнути з відповідача 380,84грн – 3% річних за загальний період 01.01.2022– 30.04.2023 та 2946,61грн інфляційних за загальний період січень 2022 року – квітень 2023 року.
Суд перевірив розрахунки інфляційних і річних та встановив, що вони не суперечать приписам чинного законодавства і є арифметично правильними (а.с.11-13).
Отже, стягненню на користь позивача підлягають 3% річних в загальному розмірі 380,84грн, нараховані на заборгованість за:
- листопад 2021 року – в сумі 199,57грн за період 01.01.2022– 30.04.2023;
- грудень 2021 року – в сумі 181,27грн за період 01.02.2022– 30.04.2023,
а також інфляційні в загальному розмірі 2946,61грн, нараховані на заборгованість за:
- листопад 2021 року в сумі 1536,86грн за період січень 2022 року – квітень 2023 року;
- грудень 2021 року в сумі 1409,75грн за період лютий 2022 року – квітень 2023 року.
Щодо відзиву.
У відзиві з посиланням на приписи ст.616 ЦК України відповідач, очевидно вважаючи річні та інфляційні збитками, просив суд зменшити розмір 1323,61грн пені, 380,84грн – 3% річних та 2946,61грн інфляційних, відмовивши в позові в цій частині.
Відповідно до ст.616 ЦК України якщо порушення зобов`язання сталося з вини кредитора, суд відповідно зменшує розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника (ч.1); суд має право зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника, якщо кредитор умисно або з необережності сприяв збільшенню розміру збитків, завданих порушенням зобов`язання, або не вжив заходів щодо їх зменшення (ч.2).
Суд відхиляє доводи відповідача про порушення Постачальником умов п.п.3.6., 4.3. Договору, яке призвело до збільшення всіх нарахувань на суму боргу, оскільки:
- згідно з ч.ч.1, 4 ст.10 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» якщо відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, внесені до нього, такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою; відомості, що містяться в Єдиному державному реєстрі, використовуються для ідентифікації юридичної особи, у тому числі під час провадження нею господарської діяльності;
- позивач надав докази направлення протягом місяця, наступного за місяцем поставки газу, Споживачу на адресу державної реєстрації складених на виконання Договору первинних документів (а.с.46-50, 52-54);
- Споживач направлену кореспонденцію за місцем своєї державної реєстрації не отримав і не надав доказів повідомлення Постачальника у період дії Договору про свою актуальну поштову адресу.
Тож суд не вбачає підстав для того, щоб скористатися своїм дискреційним повноваженням і зменшити розмір пені.
Щодо можливості зменшення річних та інфляційних суд зазначає таке.
За приписами ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Отже, річні та інфляційні не є збитками, завданими порушенням зобов`язання, і приписи ст.616 ЦК України на них не розповсюджуються.
У постановах від 05.10.2023 у справі №904/4334/22, від 23.11.2023 у справі №917/991/22, від 01.10.2024 у справі №910/18091/23 та від 23.10.2024 у справі №910/15639/23 Верховний Суд виснував про відсутність у суду права на зменшення інфляційних на підставі ст.233 ГК України та ст.551 ЦК України, оскільки визначене ч.2 ст.625 ЦК України право на стягнення інфляційних втрат є мінімальними гарантіями, які надають кредитору можливість захистити майнові права та інтереси, які полягають у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові; позбавлення кредитора можливості реалізувати це право порушуватиме баланс інтересів і сприятиме виникненню ситуацій, за яких боржник повертатиме кредитору грошові кошти, які через інфляційні процеси матимуть іншу цінність порівняно з моментом, коли такі кошти мали бути отримані.
Тобто зменшення розміру інфляційних втрат робить кредитора уразливим до знецінення грошових коштів, виплату яких боржник суттєво затримав.
У постанові від 02.07.2025 у справі №903/602/24 Велика Палата Верховного Суду виснувала: розмір процентів річних, який становить три проценти річних, – це законодавчо встановлений та мінімальний розмір процентів річних, на які може розраховувати кредитор у разі неналежного виконання зобов`язання боржником, він не підлягає зменшенню судом (п.158); інфляційні втрати не є штрафними санкціями чи платою боржника за користування коштами кредитора, вони входять до складу грошового зобов`язання і виступають способом захисту майнового права та інтересу; тому суд не може зменшити розмір інфляційних втрат (п.159).
З огляду на наведені позиції Верховного Суду відсотки річних у встановленому законом розмірі (3%) та інфляційні нарахування (у будь-якому випадку) не підлягають зменшенню за рішенням суду.
На підставі викладеного суд відмовляє у задоволенні клопотання відповідача.
Розподіл судових витрат.
Відповідно до приписів п.2 ч.1 ст.129 ГПК України на відповідача покладається судовий збір в сумі 2684,00грн.
Керуючись ст.ст.2, 7, 13-15, 33, 74, 76-78, 80, 86, 129, 210, 233, 236-238, 240 (ч.ч.4, 5), 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України», м.Київ, до Донецького національного медичного університету, м.Лиман Донецької області, про стягнення 9864,16грн боргу, 1323,61грн пені, 380,84грн – 3% річних, 2946,61грн інфляційних втрат – задовольнити.

Стягнути з Донецького національного медичного університету (84404, Донецька область, м.Лиман, вул.Привокзальна, 27; ідентифікаційний код 02010698) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» (04116, м.Київ, вул.Шолуденка, 1; ідентифікаційний код 40121452) 9864,16грн боргу, 1323,61грн пені, 380,84грн – 3% річних, 2946,61грн інфляційних втрат, 2684,00грн судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене до Східного апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст.ст.256, 257 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст рішення складений та підписаний 23.02.2026. 

Суддя О.М. Шилова

надр. 1 прим. – у справу
(сторони мають електронні кабінети)