Справа № 466/11624/25
Провадження № 1-кп/466/479/26

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2026 року м.Львів
Шевченківський районний суд м. Львова у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
з участю прокурора ОСОБА_3 
обвинуваченого ОСОБА_4 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові кримінальне провадження №12025142380000373 від 08.07.2025 р. про обвинувачення 
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Львова, громадянина України, українця, не одруженого, який зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, востаннє 04.12.2024 Галицьким районним судом м. Львова за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у вигляді пробаційного нагляду строком на 1 рік,-
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.309 КК України,-
у с т а н о в и в:
Обвинувачений ОСОБА_4 , 07 липня 2025 року, у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці, маючи умисел на незаконне придбання та зберігання наркотичних засобів, придбав 3 (три) фрагменти полімерно-фольгового блістера в яких містяться 4 (чотири) таблетки та 1 (одну) таблетку білого кольору із надписом «Метадон». Усвідомлюючи по зовнішньому вигляді, що це наркотичний засіб - метадон, залишив його при собі з метою власного вживання, без мети збуту, в якій, згідно висновку експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів №СЕ-19/114-25/17285-НЗПРАП від 19.08.2025 виявлено метадон, що відноситься до наркотичних засобів та рослин, обіг яких обмежено, масою 0,1127 грама.
В подальшому, у порушення вимог Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» від 15 лютого 1995 року, перебуваючи на проспекті Чорновола у м.Львові, поблизу будинку №101, був зупинений працівниками поліції та в ході встановлення анкетних даних та проведенні поверхневої перевірки, повідомив про те, що зберігає при собі 3 (три) фрагменти полімерно-фольгового блістера в яких містяться 4 (чотири) таблетки та 1 (одну) таблетку білого кольору із надписом «Метадон», які він 07 липня 2025 року в період часу з 17:42 год - 17:46 год добровільно видав працівникам поліції та повідомив, що придбав та зберігав такий при собі для власного споживання без мети збуту. 

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину свою у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю та суду показав, що дійсно 07 липня 2025 року, придбав 3 (три) фрагменти полімерно-фольгового блістера в яких містяться 4 (чотири) таблетки та 1 (одну) таблетку білого кольору із надписом «Метадон» з метою власного вживання, без мети збуту. Згодом в період часу з 17:42 год - 17:46 год на проспекті Чорновола у м.Львові, поблизу будинку 101, був зупинений працівниками поліції та добровільно видав дані наркотичні засоби працівникам поліції та повідомив, що придбав та зберігав такий при собі для власного споживання без мети збуту. У вчиненому розкаюється, на час розгляду справи в суді непрацюючий, однак зможе сплатити штраф. 

Враховуючи те, що обвинувачений не заперечував фактичні обставини та судом було встановлено, що він правильно розуміє зміст цих обставин, переконавшись у добровільності та істинності його позиції, суд, роз`яснивши всім учасникам судового провадження правові наслідки ч.3 ст. 349 КПК України та отримавши на це їх згоду, визнав недоцільним дослідження інших доказів у справі, обмежився допитом обвинуваченого та оголошенням характеризуючих матеріалів.
Крім повного визнання обвинуваченим своєї винуватості, його вина у вчиненні кримінального правопорушення повністю і об`єктивно стверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами, які знаходяться в матеріалах кримінального провадження.
Оцінюючи докази в їх сукупності, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень доведена повністю, його дії вірно кваліфіковані за ч.2 ст.309 КК України, оскільки він вчинив придбання та зберігання наркотичного засобу, без мети збуту, вчиненому протягом року після засудження.
Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
У той же час згідно зі ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.
Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
Згідно з п.1 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2015 року, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно п.3, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину і його обставин.
У справі №205/7091/16-к від 17.10.2019 ВС розтлумачив судову дискрецію у кримінальному судочинстві та звернув увагу на міжнародно-правове регулювання зазначеного інституту. Так, поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо. Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду, принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного кримінального правопорушення, особу обвинуваченого який є особою, що раніше судима.
Так, вироком Галицького районного суду м.Львова від 04.12.2024, ОСОБА_4 засуджений за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.309 КК України до покарання у вигляді пробаційного нагляду строком на 1 рік. 
Статтею 50 КК України визначено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Обставини, що пом`якшують покарання щодо обвинуваченого ОСОБА_4 є щире каяття.
Обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено.
Дослідивши характеризуючи дані особи обвинуваченого встановлено, що він є особою молодого віку, на обліку в психоневрологічному та наркологічному диспасері не перебуває, має дохід, усвідомлює про наслідки вчиненого.
Враховуючи наявність зазначених обставин, з урахуванням особи обвинуваченого, характеру вчиненого ним кримінального правопорушення, його спосіб життя, відсутності нанесення шкоди іншим особам, історію правопорушень, суд вважає, що покарання йому слід обрати в межах санкції ч.2 ст.309 КК України у виді штрафу, а вирок Галицького районного суду м.Львова від 04.12.2024 року виконувати окремо.
Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_4 у даному кримінальному провадженні не обирався.
Витрати на проведення експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів №СЕ-19/114-25/17285-НЗПРАП від 19.08.2025 року у розмірі 3565,60 (три тисячі п`ятсот шістдесят п`ять гривень 60 коп.) покласти на засудженого ОСОБА_4 .
Питання про долю речових доказів слід вирішити відповідно до статті 100 КПК України, про що зазначити в резолютивній частині цього вироку.
Керуючись ст.ст. 349, 368, 370, 373, 374, 615 КПК України, суд.-
у х в а л и в:
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.309 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів, що становить 34 000 (тридцять чотири тисячі гривень 00 коп.).
Вирок Галицького районного суду м.Львова від 04.12.2024 року відносно ОСОБА_4 за ч.1 ст.309 КК України, у виді покарання 1 року пробаційного нагляду з покладенням обовязків - виконувати самостійно.
Речові докази в справі, а саме: один оптичний диск DVD-R 16X, 4.7GB, 120 min, на якому знаходиться відеозапис із нагрудних камер працівників НГУ, який долучено до матеріалів кримінального провадження- залишити при матеріалах кримінального провадження.
Стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави 3565,60 (три тисячі п`ятсот шістдесят п`ять гривень 60 коп.) за проведення експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів №СЕ-19/114-25/17285-НЗПРАП від 19.08.2025 року.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги встановленого ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

  Суддя	  	 ОСОБА_1