Справа №: 398/7228/25	

провадження №: 2/398/976/26
РІШЕННЯ
Іменем України 

"24" березня 2026 р. м.Олександрія

Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі:
головуючого судді Петренко С.Ю.,
за участі секретаря судового засідання Шаповал Є.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Олександрії справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина на період навчання у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з дня звернення до суду із зазначеним позовом та до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення 23-річного віку.
В обґрунтування позову вказала, що ОСОБА_2 є батьком їх з позивачем сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , досяг повноліття, однак продовжує навчатися в Олександрійському політехнічному фаховому коледжі першого рівня акредитації. Вказує, що син навчається та не має змоги влаштуватись на роботу, щоб самостійно отримувати заробіток. 
Позивач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала суду заяву, в якій просить справу розглядати без її участі, на позовних вимогах наполягає та просить їх задовольнити. Окрім того, від позивача надійшла заява про те, що відповідачем в силу ст. 81 ЦПК України не надано в якості доказів медичних документів щодо його стану здоров`я. 
Відповідач у судове засідання не з`явився, про час, дату і місце розгляду справи повідомлений належним чином. До початку судового засідання надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги не визнає. В обґрунтування вказав, що не має змоги наразі працювати та сплачувати аліменти, оскільки хворіє, на підтвердження вказаного факту надав медичні документи. 
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином.
25.11.2025 року ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження та справу призначено до розгляду.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, з`ясувавши обставини справи та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, прийшов до наступного висновку.
Суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 , видане 08.12.2008 відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Олександрія Олександрійського міськрайонного управління юстиції, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 08.12.2008 року розірвано (а.с.3).
ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , у графі батьками вказано: батько - ОСОБА_2 , мати - ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , видане 16.11.2007 відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Олександрія Олександрійського міськрайонного управління юстиції (а.с.7). 
Відповідно до довідки Олександрійського політехнічного фахового коледжу №5233 від 03.10.2025 року ОСОБА_3 є студентом коледжу групи РА-2312 курсу 3 денного відділення Олександрійського політехнічного фахового коледжу 1 рівня акредитації. Наказ № 71-С від 28.07.2023 року. Строк навчання з 01.09.2023 року по 30.06.2027 року (а.с.4).
Відповідно до довідки Управління дозвільно-погоджувальних процедур та адміністративних послуг ОМР № 1677 від 21.10.2025 про склад осіб, зареєстрованих у житловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 , проживають ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с.8). 
Згідно з довідкою Управління дозвільно-погоджувальних процедур та адміністративних послуг ОМР № 4135 від 13.12.2021 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.9).
Відповідно до магнітно-резонансної томографії, зробленої 22.03.2023 року, ОСОБА_2 має діагноз: «супрапателлярний бурсит правого колінного суглобу» та «деформуючий осте артроз 1 ст. Наслідки розриву медіального меніску (ІІІ А ст.) Частковий розрив передньої хрестоподібної зв`язки. Пошкодження задньої хрестоподібної зв`язки. Супрапателлярний бурсит лівого колінного суглобу» (а.с.29-33). 
Як вбачається з розрахунку заборгованості по сплаті аліментів, наданого Олександрійським відділом державної виконавчої служби в Олександрійському районі Кіровоградської області, станом на 02.11.2025 року складає 1287,00 грн. (а.с.34,35), яка була сплачена відповідачем 20.10.2025 року, на підтвердження вказаного факту надав копію квитанції (а.с.36). 
Статтями 141, 155 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків, мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини.
Згідно із ст.ст. 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства» батько та мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Пунктом 8 статті 7 СК України передбачено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
Відповідно до Конвенції про права дитини (ратифіковані Постановою Верховної Ради № 789 від 27.02.91 р.) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини, держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини.
Згідно із ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
Отже, чинним законодавством України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей та повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги.
Зобов`язання з утримання дітей виникає за наявності сукупності таких умов: родинного зв`язку між батьками й дитиною (кровний зв`язок між батьками та дитиною або зв`язок між усиновлювачем і усиновленою дитиною); неповноліття дитини; навчання повнолітньої дитини; відсутність підстав для звільнення батьків від сплати аліментів; можливість батьків надавати матеріальну допомогу.
Частинами 1, 2 статті 200 СК України встановлено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
Положеннями частин 1, 2 статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 6 від 15.05.2006 судам роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
Верховний суд у своїй постанові від 23 січня 2019 року у справі № 346/103/17 ВС зазначив, що змістом статті 199 СК України законодавцем визначено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дітей, які продовжують навчатись, тобто на весь період навчання, який охоплює період від вступу до закінчення чи відрахування з навчання.
Разом з тим, Верховний Суд у своїй постанові від 23 січня 2019 року у справі № 346/103/17 зазначив, що змістом статті 199 СК України законодавцем визначено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дітей, які продовжують навчатись, тобто на весь період навчання, який охоплює період від вступу до закінчення чи відрахування з навчання.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 1 - 4 ст. 12 ЦПК України). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 1, ч. 6 ст. 81 ЦПК України).
Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).
Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 23 серпня 2016 року у справі «Дж. К. та інші проти Швеції» («J. K. AND OTHERS v. SWEDEN») зазначив, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом» («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри».
Оскільки відповідач є батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та не надав суду даних щодо неможливості надавати матеріальну допомогу, про наявність на його утриманні інших осіб, а надання медичних документів про його стан здоров`я, не позбавляє відповідача утримувати дитину, яка навчається, на думку суду, він має можливість надавати таку допомогу повнолітньому сину, який продовжує навчання, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги, та, визначаючи аліменти на утримання повнолітнього сина на період навчання у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з дня звернення до суду з зазначеним позовом та до закінчення навчання, суд бере до уваги вищенаведені обставини справи та приходить до висновку, що такий розмір аліментів буде справедливим, співмірним, реальним, достатнім і відповідатиме потребам повнолітнього сина, який продовжує навчання, та платоспроможності самого відповідача.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, має бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року).
Частиною 1 ст. 191 СК України встановлено, що аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
Норми ст. 141 ЦПК України вказують, що судовий збір, від сплати якого позивач звільнена при зверненні з позовом до суду, слід стягнути в дохід держави з відповідача.
Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню, тому судовий збір необхідно стягнути з відповідача на користь держави.
Керуючись ст.ст. 182, 191, 198 - 200 СК України, ст.ст. 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263 - 265, 268, 280 - 282 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання- задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (місце реєстрації, установлене судом: АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ІПН НОМЕР_4 , аліменти на її користь на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на період навчання в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 11.11.2025 року і до закінчення навчання, тобто до 30.06.2027 року, але не більше, ніж до досягнення ОСОБА_3 двадцяти трьох років, за умови продовження навчання.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (місце реєстрації, установлене судом: АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_3 ), на користь держави судовий збір у розмірі 1331,20 грн.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку та подано апеляційну скаргу до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. 
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення виготовлено 24.03.2026 року.

Суддя С.Ю.ПЕТРЕНКО