ПЕТРИКІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 187/321/26
2-о/0187/20/26 
РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" квітня 2026 р. Петриківський районний суд Дніпропетровської області
у складі головуючого судді Соловйова І.М.,
за участі секретаря судового засідання Столяренко Н.П.,
за участі учасників справи: заявника ОСОБА_1 ,
представника заявника, адвоката Курпіль Андрія Миколайовича
представника заінтересованої особи Мішиної Ю.І.,
розглянувши в селищі Петриківка у відкритому судовому засіданні в порядку окремого провадження цивільну справу 
за заявою ОСОБА_1 ,
заінтересована особа - Головне управління Державної міграційної служби у Дніпропетровській області,
про встановлення факту постійного проживання на території України, -
Встановив:
23.02.2026 до Петриківського районного суду Дніпропетровської області через підсистему «Електронний суд» надійшла заява  ОСОБА_1  (далі заявник) про встановлення факту його постійного проживання на території України станом на 24.08.1991.
Заява подано представником адвокатом Курпіль Андрієм Івановичем (свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю № 488 від 05.10.2012), який діє на підставі Ордера серія АЕ № 1477056 від 20.02.2026.
Заява мотивована тим, що 20.01.2026 заявник, у зв`язку із втратою оригіналу документа - паспорта громадянина СРСР, який посвідчує його особу, та відсутністю на території Петриківської територіальної громади уповноваженого державного органу, звернувся до відділу №14 у місті Кам`янському Головного управління Державної міграційної служби у Дніпропетровській області із заявою про видачу паспорта громадянина України. 22.01.2026 вказаний відділ відмовив у видачі паспорта, посилаючись на те, що заявник не здійснив обмін паспорта громадянина колишнього СРСР на паспорт громадянина України зразка 1994 року у строк із травня 1995 року по вересень 2002 року, а отже неможливо встановити його належність до громадянства України як громадянина колишнього СРСР. Посилаючись на підпункт «г» пункту 8 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України №215 від 27.03.2001, заявник зазначив про необхідність надання судового рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 для отримання паспорта громадянина України.
Ухвалою суду від 03.03.2026 відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду та до участі у справі залучено заінтересовану особу – Головне управління Державної міграційної служби у Дніпропетровській області. Даною ухвалою також витребувано докази у Петриківської селищної ради.
13.03.2026 до суду надійшла витребувана інформація.
20.03.2026 до суду надійшли додаткові пояснення, щодо витребуваної інформації. 
30.03.2026 від заінтересованої особи – Головного управління Державної міграційної служби у Дніпропетровській області (в особі Відділу № 14 у м. Кам`янському), до суду надійшли письмові пояснення щодо заяви. Свою позицію заінтересована особа обґрунтовує тим, що відповідно до ст. 19 Конституції України та Закону України «Про громадянство України» встановлення належності до громадянства має здійснюватися виключно на підставі документів, визначених законодавством. Згідно зі ст. 3 Закону України «Про громадянство України», громадянами України є особи, які постійно проживали на її території станом на 24.08.1991 або на 13.11.1991 і не перебували у громадянстві інших держав. Заінтересована особа наголошує, що заявником не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт його постійного проживання на території України станом на 24.08.1991, а підтвердити цей факт у позасудовому порядку неможливо. Крім того, орган ДМС зауважив, що внаслідок реформи системи реєстрації 2016 року служба не володіє архівними даними щодо реєстрації місця проживання (прописки) осіб станом на 1991 рік. Оскільки у паспорті заявника зразка 1974 року відсутня відмітка про прописку станом на 24.08.1991, належність до громадянства за вказаною нормою може бути встановлена лише на підставі судового рішення про встановлення відповідного юридичного факту. ГУ ДМС також зазначає, що оскільки період масового обміну паспортів колишнього СРСР завершився у 2002 році, поодинокі випадки встановлення належності до громадянства у теперішній час потребують особливо ретельної перевірки документів (трудових книжок, військових квитків, документів про освіту тощо). На підставі викладеного, заінтересована особа вважає вимоги заявника необґрунтованими та просить суд відмовити у задоволенні заяви у повному обсязі.
У судовому засіданні заявник та його представник підтримали вимоги, викладені у заяві. Заявник пояснив, що з моменту народження постійно проживає в с. Хутірське Петриківського (нині – Дніпровського) району Дніпропетровської області, працював у межах області, межі якої залишав рідко, за кордон ніколи не виїжджав.
Представник заінтересованої особи просила відмовити у задоволенні заяви з підстав, викладених у письмових поясненнях.
За клопотанням заявника судом було допитано свідка.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення заявника, представника заінтересованої особи та свідка, а також оцінивши надані та зібрані у справі докази у їх сукупності, суд дійшов таких висновків.
Судом установлено, що заявник народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Хутірське, Петриківський (нині Дніпровський) район, Дніпропетровська область, що підтверджується свідоцтвом про народження Серія НОМЕР_1 видане Виконавчим комітетом Чаплинської сільської ради Петриківського району Дніпропетровської області, актовий запис № 78.
Відповідно до довідки № 6 від 22.01.2026 виданої Хутірським ліцеєм Петриківської селищної ради Дніпропетровської області, виданої заявнику про те, що він дійсно навчався в Хутірській восьмирічній школі: до 1 класу був зарахований 1.09.1967 року (наказ № 1 від 01.09.1967) і закінчив 8 клас – 10.06.1976 (наказ № 13 від 10.06.1976).
Згідно квитка № 28566524 від 15.04.1976, встановлено, що заявник вступив до Царичанського райкому ЛКСМ України в Дніпропетровській області в квітні 1976 року. На той час громада відносилася до Царичанського району (до 1991).
Відповідно до трудової книжки НОМЕР_2 виданої 10.05.1977 на ім`я заявника, з 01.09.1976 по 13.10.1977 року він працював в радгоспі «Маяк» с. Чаплинка Царичанського району Дніпропетровської області. В періоди з 29.05.1978 по 17.05.1979, з 10.02.1984 по 13.06.1984 та з 20.09.1990 по 06.08.1991 – в радгоспі (після реорганізації - КСП) «Чаплинський» с. Хутірське, Царичанського району Дніпропетровської області. З 01.09.1979 по 21.07.1980 навчався в ДПТУ-1 м. Дніпропетровська, з 22.07.1980 по 03.09.1983 працював в БУ Спецстрой тресту Дніпроспецстрой в м. Дніпропетровську, а з 11.03.1987 по 02.09.1987 – на Дніпродзержинській автобазі.
Згідно акта обстеження матеріально-побутових умов проживання заявника № 17 від 22.01.2026 виданого Петриківською селищною радою, встановлено, що ОСОБА_2 , проживає в АДРЕСА_1 . 
Відповідно до відомостей з реєстру територіальної громади про місце проживання особи № 37 від 04.02.2026 виданого Петриківською селищною радою, встановлено, що заявник проживає: АДРЕСА_1 .
Згідно погосподарської книги Хутірської сільської ради на 1958-1960 роки та 1991-1995 роки № 23 за адресою АДРЕСА_1 , серед членів домогосподарство значиться заявник.
Аналогічні дані щодо місця проживання містяться й у довідці Петриківської селищної ради №26 від 26.02.2026.
Згідно до додаткових письмових пояснень представника Петриківської селищної ради Птишник Ю., встановлено, що в систему Реєстр територіальної громади Петриківської селищної ради дані заявника внесені але не проведена актуалізація даних, у зв`язку з відсутністю паспорта громадянина України. Також зазначено, що згідно акта обстеження умов проживання заявник дійсно проживає за вказаною адресою з 1979 року по теперішній час.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_3 пояснила, що після одруження з 1988 року постійно проживає в с. Хутірське Дніпровського (раніше – Царичанського, згодом – Петриківського) району. Заявник є її сусідом, їхні будинки розташовані поруч. Свідок зазначила, що на момент її переїзду в будинку заявника проживали його батьки, з якими вона була знайома та спілкувалася; надалі заявник проживав там одноосібно. Заявник працював будівельником, і протягом усього часу їхнього знайомства він постійно мешкав у селі Хутірському.
Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Частиною 2 ст. 315 ЦПК України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Верховний Суд у постанові від 22.08.2018 у справі № 363/214/17-ц зазначив, що перелік юридичних фактів, які підлягають встановленню в судовому порядку, не є вичерпним. При цьому не виключається встановлення факту постійного проживання на території України.
Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до п. 1, п. 2 ч. 1 статті 3 цього Закону.
Згідно з п. 1, п. 2 ч. 1 статті 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24.08.1991) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» проживали в Україні і не були громадянами інших держав.
Особи, зазначені у п. 1 ч. 1 цієї статті, є громадянами України з 24.08.1991, зазначені у п. 2, - з 13.11.1991 (ч. 2 статті 3 Закону України «Про громадянство України»).
Встановлення факту постійного проживання на території України є підставою для оформлення належності до громадянства України.
Юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України особи, дитини, батьків дитини (одного з них) або іншого її законного представника на момент проголошення незалежності України (24.08.1991) або набрання чинності Законом України від 08.10.1991 № 1636-ХІІ «Про громадянство України» (13.11.1991).
Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень ст. 293 ЦПК України та ст. 3 Закону України «Про громадянство України» і залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України за станом на 24.08.1991; постійного проживання на території України за станом на 13.11.1991.
Для встановлення факту набуття громадянства України предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України за станом на 24.08.1991; постійного проживання на території України за станом на 13.11.1991; постійного проживання дитини на території України станом на 24.08.1991 або станом на 13.11.1991; постійного проживання на території України батьків (одного з них) дитини або іншого законного представника, з яким дитина постійно проживала станом на 24.08.1991 чи 13.11.1991; постійного проживання особи на території України чи Української РСР на момент набрання законної сили вироку суду; наявності родинних зв`язків заявника з його батьками (усиновителями, з дідом, бабою); постійного проживання на території України діда та баби заявника; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо.
Відповідно до п.п. «а» п. 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента від 27.03.2001 № 215/2001, (далі Порядок), встановлення належності до громадянства України стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24.08.1991 або проживання в Україні за станом на 13.11.1991.
Одним із документів для встановлення належності до громадянства України відповідно до п. 1 ч. 1 статті 3 Закону «Про громадянство України», що подає особа, яка за станом на 24.08.1991 постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, є судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24.08.1991 (підпункт «в» пункту 8 Порядку, в редакції, чинній на час звернення заявника до суду). Отже, у таких випадках одним із необхідних документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року.
Пунктом 44 Порядку встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24.08.1991 на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.
Таким чином, відповідно до положень Закону України «Про громадянство України» і Порядку для набуття громадянства України заявник повинен, зокрема, подати документи, що підтверджують народження його на території України чи постійне проживання на ній, або підтверджують родинні відносини з такою особою, або рішення суду.
За наведеного, слід дійти висновку, що належність до громадянства України може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України у визначений законом час, що за відсутності відповідних відміток у документах підлягає встановленню на підставі судового рішення. Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 24.02.2021 у справі № 522/20494/18 та від 05.04.2021 у справі № 523/14707/19.
Отже, встановлення факту проживання на території України станом на 24.08.1991 є підставою для оформлення належності до громадянства України.
Судом встановлено, що заявник народився у с. Хутірське (нині – Дніпровського району Дніпропетровської області), постійно проживав та працював на території області. Його місце проживання у с. Хутірське підтверджується сукупністю належних та допустимих доказів: даними погосподарських книг, квитком, а також поясненнями самого заявника, які цілком узгоджуються з показаннями свідка, та іншими дослідженими матеріалами справи. Суд також враховує відсутність будь-яких відомостей про перетин заявником державного кордону, що у сукупності з відсутністю паспорта громадянина України та документів для виїзду за кордон робить факт його постійного проживання в межах України безсумнівним.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення заяви, оскільки факт постійного проживання заявника на території України станом на 24.08.1991 є доведеним. Встановлення цього юридичного факту необхідно заявнику для реалізації його права на отримання паспорта громадянина України та документального підтвердження належності до громадянства України.
Керуючись статтями 4, 12-13, 81, 247, 263-266, 293-294, 315, 354 ЦПК України, суд 
УХВАЛИВ:
Заяву ОСОБА_1 – задовольнити повністю.
Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на території України станом на 24 серпня 1991 року. 
Розподіл судових витрат не здійснюється.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне найменування учасників справи:
Заявник: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; місце проживання АДРЕСА_1 .
Заінтересована особа - Головне управління Державної міграційної служби у Дніпропетровській області (місцезнаходження: 49000, місто Дніпро, вул. Липинського, 7, код ЄДРПОУ 04339698).
Повне судове рішення складено та підписано 07.04.2026.

Суддя І.М. Соловйов