Справа № 289/458/26
Номер провадження 2/289/873/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.04.2026 м. Радомишль

Радомишльський районний суд Житомирської області у складі :
головуючого судді Сіренко Н.С.,
за участі : секретаря судового засідання Василенко О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного провадження в залі суду цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЕАЛ ФІНАНС ГРУП» до  ОСОБА_1  про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

10.03.2026 до суду надійшла позовна заява ТОВ «ДЕАЛ ФІНАНС ГРУП» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за Договором позики № 9128859 в розмірі 23464,80 грн., обгрунтована тим, що 24.09.2020 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 було укладено Договір позики № 9128859 (на умовах повернення позики в кінці строку позики), за умовами якого відповідачу надано грошові кошти в сумі 9000,00 грн. строком на 30 днів зі сплатою процентів у розмірі 1,6% в день. Договір було підписано електронним підписом позичальника у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Позивач виконав свої зобов`язання – провівши 24.09.2020 платіжну операцію по перерахуванню на банківський рахунок відповідача НОМЕР_1 грошові кошти в розмірі 9000,00 грн. Відповідач здійснювала платежі в рахунок погашення заборгованості всього на суму 705,60 грн., заборгованість складає 23464,80 грн., зокрема: 9000,00 грн. – заборгованість за основною сумою боргу, 14464,80 грн. – заборгованість за процентами. 
01.04.2021 ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «Сіроко Фінанс» уклали договір факторингу №016-010421 від 01.04.2021, за умовами якого останній набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників в тому числі за Договором позики № 9128859 від 24.09.2020.
В подальшому 05.12.2025 ТОВ «Сіроко Фінанс» та ТОВ «ДЕАЛ ФІНАНС ГРУП» уклали договір факторингу №05/12/25-01, за умовами якого позивач набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників в тому числі за Договором позики № 9128859 від 24.09.2020. Так, відповідно до Реєстру прав вимог №05/12/25 відступлено право вимоги до відповідача в сумі 23464,80 грн., яку позивач просить стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ДЕАЛ ФІНАНС ГРУП» разом із сумою сплаченого судового збору в розмірі 2662,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4500,00 грн.
Розгляд справи просить здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження за відсутності представника позивача, не заперечує проти заочного розгляду справи.
Ухвалою від 12.03.2026 відкрито провадження в даній справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання на 09.04.2026 з викликом сторін, визначено сторонам строки для подачі відзиву, відповіді на відзив та заперечення, а також витребувано за клопотанням позивача інформацію від АТ «Універсал Банк» (а.с.60-61). 
25.03.2026 від відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує факт укладення договору №9128859 від 24.09.2020, наданий позивачем Договір не містить підписи сторін, а також позивачем не надано жодного доказу на підтвердження укладення договору в порядку, визначеному Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», наявна в матеріалах справи копія договору не може вважатися електронним документом, у справі відсутні докази, що саме відповідач був зареєстрований в ІТС, що саме відповідачем подано заявку на отримання кредиту, не надано доказів щодо зарахування коштів на платіжну картку, яка належить відповідачу. Проведений відповідачем розрахунок не відповідає вимогам закону, так як проценти нараховані в тому числі поза межами строку кредитного договору, який становить 30 днів. Також вважає необґрунтованою заявлену суму на відшкодування витрат на правову допомогу, зазначає, що справа не є спором значної складності, не потребує дослідження великого обсягу доказів, у адвоката перебуває значна кількість аналогічних справ, тобто вони є типовими та не вимагають від адвоката значної кількості часу та зусиль. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог (а.с.71-79).
Також відповідачем подано суду роздруківку з застосунку «Дія» Актового запису про зміну імені, а саме : попереднє ПІБ : ОСОБА_3 змінено на ОСОБА_4 , про що 03.04.2021 складено Актовий запис №1 та видано свідоцтво НОМЕР_2 (а.с.80).
27.03.2026 від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивача зазначає, що посилання відповідача на відсутність доказів укладення договору позики є надуманими, оскільки договір підписано електронним підписом, що в свою чергу додатково підтверджується довідкою про ідентифікацію, яка міститься в матеріалах справи, при цьому використання одноразового ідентифікатора є неможливим без проходження відповідачем попередньої реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора. Доказів того, що персональні дані були використані для укладення договорів від імені відповідача останньою не надано, з відповідними заявами щодо вчинення відносно неї шахрайських дій відповідач не зверталася, правомірність укладеного договору не оскаржувала. Перерахування коштів на картковий рахунок відповідача підтверджується долученими до позову доказами, при цьому відповідач в рахунок погашення заборгованості за договором позики здійснювала часткове погашення боргу, що підтверджує отримання відповідачем коштів за договором позики та його укладення. Проценти нараховувалися у відповідності до умов укладеного договору, а саме через неналежне виконання укладеного договору проценти було перераховано за базовою/фіксованою процентною ставкою 1.6% замість 0,56% у відповідності до положень п. 9.7. Правил. Витрати на правничу допомогу доведені в повному обсязі, розмір витрат є розумним з урахуванням складності справи, витраченого часу та значення справи для позивача. Відповідач жодних доказів на підтвердження своїх доводів або спростування позовних вимог позивача до відзиву не долучила, тому відзив ґрунтується на припущеннях та зводиться до незгоди з доказами позивача, тому просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі (а.с.90-92). 
30.03.2026 на виконання ухвали суду від 12.03.2026 від АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» надійшла витребувана інформація (а.с.98-100).
У судове засідання представник позивача не з`явився, подав заяву, в якій просить справу розглянути за його відсутності, вказавши, що проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с.65).
Відповідач про дату, час і місце розгляду справи по суті повідомлена належним чином, 08.04.2026 направила до суду заяву про розгляд справи без її участі (а.с.107). 
Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
За змістом ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов'язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (ч.ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України).
Згідно з ч.1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України).
Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.
За приписами ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.
Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 1055 ЦК України).
Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей.
Згідно з ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексом України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз'яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз'яснення логічно пов'язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію).
Висновки щодо правомірності укладання сторонами кредитного договору в електронній формі та його відповідність вимогам закону, в тому числі Закону України «Про електронну комерцію», викладені Верховним Судом у постановах 12.01.2021 у справі № 524/5556/19, від 07.10.2020 у справі № 132/1006/19, від 28.04.2021 у справі № 234/7160/20, від 01.11.2021 у справі № 234/8084/20, від 14.06.2022 у справі № 757/40395/20, від 08.08.2022 у справі № 234/7298/20 та ін.
Як вбачається із матеріалів справи, що 24.09.2020 між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» (позикодавець) та ОСОБА_1 (позичальник) було укладено Договір позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) № 9128859, згідно з умовами якого позикодавець зобов'язався передати позичальнику у власність грошові кошти на погоджений умовами договору строк (строк кредиту) шляхом їх перерахування на банківський рахунок позичальника, а позичальник зобов'язався повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики (а.с.5). 
Договір підписано сторонами електронними підписами одноразовим ідентифікатором, а саме: позичальником ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором wpMv7k1tS9, що підтверджується також довідкою про ідентифікацію (а.с.5 на звороті).
В пункту 2. Договору обумовлені основні параметри та умови Позики : сума позики 9000,00 грн.; строк позики (строк договору) 30 днів, процентна ставка (базова)/день 1,60% (фіксована); дата надання позики 24.09.2020, дата повернення позики 24.10.2020; орієнтовна загальна вартість кредиту 10512,00 грн.
Договір укладено дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції, та підписано накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором (п.5).
Копією платіжної інструкції підтверджується перерахування 9000,00 грн. відправником ТОВ 1 «БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» отримувачу на картку НОМЕР_1 , транзакцію проведено 24.09.2020 (а.с.6).
Згідно Довідки від 08.01.2026, наданої ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНЕКСПРЕС», останнє підтверджує прийняття до виконання платіжної інструкції ТОВ 1 «БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» відповідно до умов договору про переказ коштів №23-01-18/5 від 23.01.2018, та завершення платіжної операції 24.09.2020 було здійснено переказ коштів у сумі 9000,00 грн. отримувачу Куцько Яна - ЕПЗ номер НОМЕР_1 (а.с.33).
За інформацією АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» від 29.03.2026 платіжна картка № НОМЕР_3 емітована АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» на ім`я ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 ) (а.с.98). З виписки руху коштів по картці від 28.03.2026 вбачається зарахування 24.09.2020 о 09:44:24 на картку переказу на суму 9000,00 грн. (а.с.100).
Таким чином, дослідженими матеріалами спростовуються доводи відповідача щодо недоведення позивачем факту укладення договору №9128859 та доведено, що ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» виконало своє зобов'язання за договором та здійснило переказ грошових коштів на вказаний позичальником ОСОБА_1 в Договорі рахунок НОМЕР_1 на суму 9000,00 грн.
Договір позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) № 9128859 від 24.09.2020 є результатом домовленості сторін і відповідає загальним засадам цивільного законодавства, встановленим ст. 3 ЦК України. Позичальник була ознайомлена з умовами кредитування, сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, вони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину і волевиявлення учасників договору було вільним. Доказів протилежного матеріали справи не містять, відповідачем також їх не надано, що відповідно до статей 12, 81 ЦПК України є його процесуальним обов'язком.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
Матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності Договору позики № 9128859 від 24.09.2020. Зазначений договір недійсним не визнано, у зв`язку з чим у розглядуваному випадку відповідно до положень статті 204 ЦК України діє презумпція правомірності вказаного правочину.
З наявного в матеріалах справи розрахунку суми заборгованості (Дані по кредиту) вбачається, що відповідач умови Договору № 9128859 від 24.09.2020 не виконала, в кінці строку позики 24.10.2020 внесла суму коштів 100,80 грн., в подальшому в рахунок погашення заборгованості позичальником вносилися платежі : 26.10.2020 – 100,80 грн., 29.10.2020 – 100,80 грн., 30.10.2020 – 50.40 грн., 31.10.2020 – 151.20 грн., 05.11.2020 – 151.20 грн. та 06.11.2020 – 50.40 грн., а всього позичальником сплачено 705,60 грн. Загальна заборгованість станом на 21.05.2021 визначена у розмірі 23464,80 грн., з якої 9000,00 грн. – тіло позики, 14464,80 грн. - проценти (а.с.36-38).
Отже наведені обставини укладання договору виконання позичальником обов`язку із надання грошових коштів у позику, та невиконання відповідачем позичальником обов`язку із їх повернення та сплати відсотків, є встановленими судом й відповідачем не спростовані.
Своїм підписом на договорі відповідач підтвердила, що ознайомлена з усіма умовами, в тому числі, й порядком та строками повернення кредиту та розміром і порядком сплати процентів, розуміє та зобов`язується їх виконувати.
Поряд з цим, без реєстрації та здійснення входу на веб-сайт товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету та без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, кредитний договір не був би укладений, що повністю узгоджується з правовою позицією Верховного Суду в постановах від 07.10. 2020 у справі №127/33824/19, від 23.03.2020 у справі №404/502/18, від 09.09.2020 у справі №732/670/19, від 10.06.2021 у справі №234/7159/20, від 12.08.2022 у справі №234/7297/20, від 09.02.2023 у справі №640/7029/19 та ін.
Відтак після підписання договору електронним підписом у сторін виникли взаємні права та обов'язки, зокрема, у Товариства виникло зобов'язання надати позичальнику грошові кошти в позику, а у останнього виникло зобов'язання оплачувати послуги фінансової установи.
01.04.2021 ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» (Клієнт) та ТОВ «Сіроко Фінанс» (Фактор) уклали договір факторингу №016-010421, за умовами якого Клієнт зобов`язується відступити Фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується прийняти такі права вимоги та сплатити Клієнту ціну придбання за відповідний Реєстр за плату, у передбачений цим договором спосіб (а.с.17-20).
Із Витягу з Реєстру прав вимог №21/05/21 від 21.05.2021 слідує, що ТОВ «Сіроко Фінанс» набуло право вимоги до боржників, зокрема до відповідача ОСОБА_1 (№1473) за Договором № 9128859 від 24.09.2020 в розмірі 23464,80 грн. (а.с.20 на звороті - 21), платіжні інструкції кредитового переказу коштів підтверджують оплату за реєстрами прав вимог за договором факторингу №016-010421 (а.с.21-25).
05.12.2025 між та ТОВ «ДЕАЛ ФІНАНС ГРУП» укладено договір факторингу №05/12/25-01, відповідно до умов якого клієнт зобов'язується відступити факторові права вимоги, зазначені в Реєстрах прав вимоги, а фактор зобов'язується прийняти такі права вимоги та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за відповідний реєстр за плату, у передбачений цим договором спосіб (а.с.26 на звороті - 30). Платіжною Інструкцією кредитового переказу коштів від 05.12.2025 підтверджується проведення оплати за договір факторингу № 05/12/25-01 згідно з Реєстром прав вимог №05/12/25 від 05.12.2025 (а.с.32).
Відповідно до Реєстру прав вимог №05/12/25 ТОВ «Сіроко Фінанс» відступлено ТОВ «ДЕАЛ ФІНАНС ГРУП» право вимоги до боржників, в тому числі до ОСОБА_1 (№1324) за Договором № 9128859 від 24.09.2020 в розмірі 23464,80 грн. (а.с.30 на звороті - 31).
Обидва Договори факторингу та реєстр прав вимог містять необхідні реквізити, в т.ч. підписи сторін, є належними та допустимими доказами.
У постанові від 18.10.2023 у справі № 905/306/17 Верховний Суд дійшов висновку, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29.06.2021 у справі № 753/20537/18, від 21.07.2021 у справі № 334/6972/17, від 27.09.2021 у справі № 5026/886/2012 тощо).
Згідно з ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
З огляду на викладені вимоги закону та встановлені судом обставини суд дійшов висновку, що позивач ТОВ «ДЕАЛ ФІНАНС ГРУП» має право грошової вимоги до ОСОБА_2 щодо стягнення з нього заборгованості за Договором № 9128859 від 24.09.2020.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц зроблено висновок про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов'язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.
Відповідачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про сплату нею заборгованості чи про причини несвоєчасного погашення заборгованості за кредитним договором у добровільному порядку, як і не надано аргументованого контррозрахунку заборгованості.
Доводи відповідача про те, що позивачем не надано суду допустимих та належних доказів на підтвердження факту укладення між сторонами договору про надання кредиту, суд відхиляє, з огляду на наступне.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (частини перша, друга статті 76 ЦПК України).
У частині дев'ятій статті 83 ЦПК України передбачено, що копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.
Відповідно до статті 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Учасники справи мають право подавати письмові докази в електронних копіях, на які накладено кваліфікований електронний підпис відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги". Електронна копія письмового доказу не вважається електронним доказом. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.
Електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам'яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет). Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, на яку накладено кваліфікований електронний підпис відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги». Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу. Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом (частини перша – третя статті 100 ЦПК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.06.2023 в справі № 916/3027/21 зроблено висновок, що «подання електронного доказу в паперовій копії саме по собі не робить такий доказ недопустимим. Суд може не взяти до уваги копію (паперову копію) електронного доказу, у випадку якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу. Наведений висновок є усталеним у судовій практиці (наприклад, його наведено у постановах Верховного Суду від 29.01.2021 у справі № 922/51/20, від 15.07.2022 у справі № 914/1003/21), і Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для того, щоб його змінювати.[…] Поняття електронного доказу є ширшим за поняття електронного документа. Електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа, в тому числі електронний підпис. Натомість електронний доказ - це будь-яка інформація в цифровій формі, що має значення для справи. Повідомлення (з додатками), відправлені електронною поштою чи через застосунки-месенджери, є електронним доказом, який розглядається та оцінюється судом відповідно до статті 86 ГПК України за своїм внутрішнім переконанням у сукупності з іншими наявними у матеріалах справи доказами».
У даній справі ОСОБА_2 не заявляла клопотання про витребування оригіналів доказів, копії яких (паперові копії електронних доказів) надані позивачем, подання електронного доказу в паперовій копії саме по собі не робить такий доказ недопустимим та оцінюється судом за своїм внутрішнім переконанням у сукупності з іншими наявними у матеріалах справи доказами, будь-яких доказів на їх спростування та на підтвердження своїх доводів щодо неукладання Договору позики №9128859 відповідач не надавала, не обґрунтувала інших підстав вважати подані заявником докази неналежними або недопустимими. Крім того, ставлячи під сумнів достовірність вказаного договору, відповідач також оспорювала розмір заборгованості, який був обрахований позикодавцем, що є взаємовиключним. Тому суд відхиляє відповідні доводи відповідача.
Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України.
Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки, характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.
На підставі наведеного вище, виходячи з «балансу ймовірностей» як стандарту доказування, котрий ЄСПЛ у рішенні «J.K. AND OTHERS v. SWEDEN» (заява № 59166/12) від 23.08.2016 визнає притаманним саме цивільним справам, відповідно до якого доведення факту вважається виконаним, якщо на підставі поданих доказів можна зробити висновок, що факт швидше мав місце, ніж не мав, суд доходить до висновку, що ОСОБА_5 24.09.2020 отримала кредит в розмірі 9000,00 грн., однак в порушення умов договору свої зобов'язання за договором належним чином не виконала, у зв`язку з чим виникла заборгованість, право вимоги якої первісним кредитодавцем було переуступлено позивачеві, тому суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19) зазначено, що, визначаючи розмір заборгованості відповідача, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані стороною докази (у цьому випадку - зроблений позивачем розрахунок заборгованості), перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю бо частково - зазначити правові аргументи на їх спростування та навести в рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду.
У пункті 2 Договору позики № 9128859 сторонами узгоджений строк позики (строк Договору) 30 днів, визначені дати надання кредиту - 24.09.2020, та повернення кредиту – 24.10.2020, а також обумовлена процентна ставка (базова) 1,60%/день (фіксована).
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
У пунктах 91-93 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12-ц викладено правовий висновок про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
В постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16 в п. 95-108, щодо нарахування процентів на підставі статті 625 ЦК України, Велика Палата Верховного Суду зауважує, що регулятивні відносини між сторонами кредитного договору обмежені, зокрема, часовими межами, в яких позичальник отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг (строком кредитування та визначеними у його межах періодичними платежами). Однак якщо позичальник порушує зобов`язання з повернення кредиту, в цій частині між ним та кредитодавцем регулятивні відносини трансформуються в охоронні.
Інакше кажучи, оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 (пункт 6.28)).
У Договорі відсутні умови щодо продовження строку договору після закінчення узгодженого сторонами 30-денного строку, відтак після 24.10.2020 нарахування процентів за вказаним договором відбувалося поза межами строку Договору.
Крім того, позивач, звертаючись до суду з позовом, не посилався на нарахування процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених статтею 625 ЦК України.
З огляду на наведене відсутні підстави для стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ «ДЕАЛ ФІНАНС ГРУП» проценти, нараховані після 24.10.2020, тобто поза межами строку Позики.
Таким чином, розмір відсотків за період з 24.09.2020 по 24.10.2020 відповідно до умов договору становить 1512,00 грн., виходячи з розрахунку: 9000,00 грн. (тіло кредиту) х 0,56% (знижена процентна ставка/день = 50,40 грн.) х 30 днів (строк позики).
Відтак, з урахуванням сплачених відповідачем сум, наявні підстави для стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача 9806,40 грн. заборгованості за Договором позики №9128859 від 24.09.2020 (9000,00 грн. сума позики +1512,00 грн. проценти – 705,60 грн. сплачених позичальником). Саме такий розмір заборгованості, на переконання суду, відповідає закону та існуючій домовленості сторін.
Доказів погашення указаної заборгованості ні позивачу ні попередньому кредитору відповідачем не надано, а тому позов у такому розмірі слід задовольнити.
При вирішенні питання про стягнення витрат на правничу допомогу суд виходить з наступного.
Так, право на правничу допомогу в Україні гарантовано статтею 59 Конституції України та статтею 15 ЦПК України.
Відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення є одним із основних засад (принципів) цивільного судочинства (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).
Відповідно до частин першої, пункту 1 частини третьої статті 133 та частин першої - третьої статті 137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно з частиною восьмою статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представником позивача надано суду: копію договору №22-08/25/ДІЛ про надання правничої допомоги від 22.08.2025, укладеного між адвокатом Ткаченко Ю.О. та ТОВ «ДЕАЛ ФІНАНС ГРУП» (а.с.39-42); копію витягу з Акту №7-ДІЛ приймання-передачі наданої правничої допомоги від 14.01.2026 із описом наданих послуг на суму 4500,00 грн. (а.с.42 на звороті); Акт приймання-передачі справ на надання правничої допомоги (а.с.43-44); платіжну інструкцію кредитового переказу коштів (а.с.44 на звороті). 
Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений статтею 141 ЦПК України, згідно положень ч. 1 та 2 якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Сплата позивачем судового збору у розмірі 2662,40 грн. підтверджується наявною у справі платіжною інструкцією переказу коштів від 23.02.2026 (а.с.54).
За таких обставин, оскільки вимоги задоволено частково, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню :
у рахунок відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 1880,64 грн. (9806,40 /23464,80 х 4500,00);
судовий збір в розмірі 1112,67 грн. (9806,40 /23464,80 х 2662,40).
Керуючись ст.ст. 2, 12,13, 76-81, 141, 259, 263-265, 274-279 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЕАЛ ФІНАНС ГРУП» (08205, м. Ірпінь, вул. Садова, буд. 31/33, ЄДРПОУ 44280974) до  ОСОБА_2  ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) про стягнення заборгованості за договором позики - задовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЕАЛ ФІНАНС ГРУП» суму заборгованості за Договором позики №9128859 від 24.09.2020 в розмірі 9806,40 грн., витрати по сплаті судового збору в розмірі 1112,67 грн. та витрати понесені на професійну правничу допомогу в розмірі 1880,64 грн., а всього 12799,71 грн. (дванадцять тисяч сімсот дев`яносто дев`ять грн. 71 коп.).

В іншій частині заявлених вимог позов залишити без задоволення.
Заочне рішення може бути переглянуте Радомишльським районним судом Житомирської області за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку.
Рішення може бути оскаржене позивачем до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя  Наталія СІРЕНКО