ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2026 року 
м. Київ

справа № 640/23235/20
адміністративне провадження № К/990/71/26 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Юрченко В.П.,
суддів: Хохуляка В.В.,  Ханової Р.Ф., 

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу №640/23235/20
за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення, провадження по якій відкрито
за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 03.09.2025 (суддя Майстренко Н.М.) та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 03.12.2025 (головуючий суддя Бужак Н.П., судді: Кобаль М.І., Мельничук В.П.),
В С Т А Н О В И В :
Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі також - позивачка) звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у м. Києві (далі також - відповідач, контролюючий орган) про визнання протиправним та скасування рішення про виключення з реєстру платника податків.
Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 05.10.2020 позовну заяву було залишено без руху, зокрема, з підстави пропуску позивачкою строку звернення до суду без клопотання про його поновлення та доказів на підтвердження наявності поважних причин, що перешкоджали вчасному зверненню до суду з цим позовом.
На виконання вимог цієї ухвали позивачкою заявлено клопотання про поновлення строку звернення до суду, обґрунтоване тим, що оскаржене рішення від 20.06.2019 було надіслане їй лише 15.06.2020 у відповідь на запит адвоката, що унеможливило його оскарження у встановлені строки. У клопотанні також зазначає, що скарга від 17.07.2020 на отримане рішення подана до податкового органу вищого рівня - Державної податкової служби України своєчасно, як і вказаний позов до суду, після прийняття 14.09.2020 рішення за наслідками розгляду цієї скарги.
Ухвалою від 18.12.2020 Окружний адміністративний суд м.Києва відкрив провадження у справі, постановивши здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Щодо клопотання позивачки про поновлення строку звернення до суду та наслідків його вирішення в ухвалі суду не зазначено.
Законом України № 2825-IX від 13 грудня 2022 року "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" ліквідовано Окружний адміністративний суд міста Києва, який з дня набрання чинності цим Законом (з 15.12.22 року) припинив здійснювати правосуддя.
В зв`язку з цим справу було передано на розгляд до Житомирського окружного адміністративного суду.
Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 12.03.2025 адміністративну справу № 640/23235/20 прийнято до провадження з постановленням здійснювати розгляд справи спочатку у порядку спрощеного позовного провадження.
Запропоновано позивачці протягом десяти днів з дня вручення цієї ухвали надати Житомирському окружному адміністративному суду свої пояснення по суті позову.
Ухвалою від 13.06.2025 суд дійшовши висновку про необхідність розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з проведенням судового засідання та повідомленням (викликом) сторін, призначив розгляд цієї справи у відкритому судовому засіданні з викликом осіб, які беруть участь у справі.
19.06.2025 від представника позивачки до суду надійшло клопотання про розгляд справи без його участі. При цьому, інших письмових пояснень по суті спору ні позивачкою, ні її представником суду не подано.
24.06.2025 до суду надійшли додаткові пояснення від відповідача, у яких, зокрема, останній просить залишити позов без розгляду з підстав пропуску позивачкою без поважних причин строку звернення до суду.
01.09.2025 від представника позивачки надійшли пояснення, в яких зазначено, що строк звернення до суду слід обчислювати з 15.09.2020 - дня, наступного за днем прийняття ДПС України рішення про залишення скарги позивачки на рішення податкового органу від 26.06.2019 без розгляду. 
Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 03.09.2025 у зв`язку з пропуском позивачкою строку звернення до суду та визнанням неповажними наведених нею підстав пропуску такого строку, позов залишено без розгляду.
Не погодившись з такою ухвалою суду першої інстанції, позивачка оскаржила її в апеляційному прядку. 
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 03.12.2025 апеляційну скаргу позивачки залишено без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції від 03.09.2025 - без змін. 
Вважаючи висновки судів попередніх інстанцій про наявність підстав для залишення позову без розгляду безпідставними, позивачка подала касаційну скаргу, в якій просить рішення судів попередніх інстанцій скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.
Обґрунтовуючи вимоги касаційної скарги, позивачка зазначає, що суди попередніх інстанцій ухвалили рішення без урахування вимог п.п. 56.8, 56.9, 56.17 статті 56 Податкового кодексу України (далі також - ПК України) та обставин оскарження нею спірного рішення у адміністративному порядку. Так, 14.09.2020 ДПС України своїм рішенням залишило скаргу позивачки без розгляду, однак, у зв`язку з порушенням ДПС України строку розгляду скарги вона вважається задоволеною. 
Таким чином, на переконання позивачки, саме з 14.09.2020 (враховуючи процедуру адміністративного оскарження рішення) починається перебіг місячного строку звернення до суду й такий строк пропущено не було, оскільки з позовною заявою до суду вона звернулася 29.09.2020 (зареєстровано судом). 
Наполягає, що спірне рішення було отримане нею 15.07.2020 на адвокатський запит та 20.07.2020 оскаржене в адміністративному порядку до ДПС України, відтак, у даному випадку, діє спеціальний строк звернення до суду (один місяць), а не загальний. 
Верховний Суд ухвалою від 15.01.2026 відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2025 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 03 грудня 2025 року у цій справі. 
Контролюючий орган у відзиві на касаційну скаргу просить залишити її без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін. 
Перевіривши доводи касаційної скарги, в межах касаційного перегляду, визначених статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства України, а також, надаючи оцінку правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права у спірних правовідносинах, Верховний Суд виходить з наступного.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
У відповідності до частин першої-третьої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Згідно з ч.1 ст.121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Таким чином, для поновлення пропущеного строку, встановленого законом, необхідно встановити наявність поважних причин пропуску строку звернення до суду, які об`єктивно перешкоджали особі вчасно подати позовну заяву.
Поважними причинами пропуску строку звернення до суду визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.
Згідно із ч. 3 ст. 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до частини шостої статті 161 КАС України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.
Відповідно до статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Частиною тринадцятою статті 171 КАС України передбачено, що суддя, встановивши після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 160, 161 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали.
За змістом пункту 8 частини 1 статті 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.
Аналіз наведених норм свідчить, що звернення до суду за захистом прав, свобод чи інтересів особа може реалізувати в межах терміну, визначеного адміністративним процесуальним законодавством або іншими законами.
Строк звернення до адміністративного суду вважається проміжком часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Отже, для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Обов`язок доведення обставин, з якими пов`язується поважність причин пропуску строків звернення до суду, покладається на особу, яка звернулась із адміністративним позовом.
При цьому, поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.
Так, спеціальними нормами, якими встановлений окремий порядок захисту порушених прав платників податків, в тому числі і в судовому порядку, є норми Податкового кодексу України (далі - ПК України).
Згідно із пунктом 56.1 статті 56 ПК України рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.
Абзацами першим - третім пункту 56.18 статті 56 ПК України визначено, що з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення. Рішення контролюючого органу, оскаржене в судовому порядку, не підлягає адміністративному оскарженню. Процедура адміністративного оскарження вважається досудовим порядком вирішення спору.
За змістом пункту 58.19 статті 58 ПК України у разі коли до подання позовної заяви проводилася процедура адміністративного оскарження, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов`язання протягом місяця, що настає за днем закінчення процедури адміністративного оскарження відповідно до пункту 56.17 цієї статті.
Відповідно ж до пункту 102.1 статті 102 ПК України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку. У разі подання платником податку уточнюючого розрахунку до податкової декларації контролюючий орган має право визначити суму податкових зобов`язань за такою податковою декларацією протягом 1095 днів з дня подання уточнюючого розрахунку.
Застосування норм пунктів 56.18, 56.19 статті 56, пункту 102.1 статті 102 ПК України в системному зв`язку дає підстави для висновку, що нормою пункту 56.18 встановлено спеціальний строк на оскарження платником податків податкових повідомлень-рішень та інших рішень про нарахування грошових зобов`язань.
У постанові від 24.04.2020 року у справі № 520/6895/19 Верховний Суд, застосовуючи наведені норми, зробив висновок, що законодавець в абзаці першому пункту 56.18 статті 56 ПК України під висловом "або інше рішення контролюючого органу" розумів саме рішення контролюючого органу, яке безпосередньо впливає на розмір грошового (податкового) зобов`язання платника податків.
Також Верховний Суд у постанові від 11.10.2019 року у справі № 640/20468/18 здійснив правовий висновок, за яким рішення контролюючих органів, які не стосуються нарахування грошових зобов`язань платника податків, за умови попереднього використання позивачем досудового порядку вирішення спору (застосування процедури адміністративного оскарження - абзац третій пункту 56.18 статті 56 ПК України), оскаржуються в судовому порядку в такі строки: 
а) тримісячний строк для звернення до суду встановлюється за умови, якщо рішення контролюючого органу за результатами розгляду скарги було прийнято та вручено платнику податків (скаржнику) у строки, встановлені ПК України. При цьому, такий строк обчислюється з дня вручення скаржнику рішення за результатами розгляду його скарги на рішення контролюючого органу;
б) шестимісячний строк для звернення до суду встановлюється за умови, якщо рішення контролюючого органу за результатами розгляду скарги не було прийнято та/або вручено платнику податків (скаржнику) у строки, встановлені Податковим кодексом України. При цьому такий строк обчислюється з дня звернення скаржника до контролюючого органу із відповідною скаргою на його рішення.
Таким чином, строк подання позовної заяви про визнання протиправним і скасування рішення про виключення з реєстру платника єдиного податку, у разі, коли платником податків не використовувалась процедура адміністративного оскарження такого рішення як досудовий порядок вирішення спору, становить шість місяців з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
При цьому, судами встановлено, що, заявляючи клопотання про поновлення строку звернення до суду, позивачка зазначила, що оскаржуване рішення їй не надсилалося, а повідомлення про вручення №010112846378, на яке посилається податковий орган як на доказ надсилання оскарженого рішення, містить відмітку про невручення "з інших причин, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення", а не відмітку "за закінченням терміну зберігання", як про це вказує відповідач.
Водночас, позивачка вказує, що лише 15.07.2020 їй стало відомо та отримано копію оскаржуваного рішення, яке оскаржено до контролюючого органу вищого рівня, та після отримання рішення за наслідками розгляду скарги вчасно подано позов до суду.
Контролюючий орган натомість зазначає про належне та своєчасне повідомлення позивачки про прийняття оскаржуваного рішення
Питання листування платників податків та контролюючих органів унормовано статтею 42 ПК України.
Відповідно до п. 42.2 ст. 42 ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові.
Відповідно до п. 42.5 ст. 42 ПК України у разі якщо платник податків не подав заяву про бажання отримувати документи через електронний кабінет, листування з платником податків здійснюється шляхом надіслання за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручаються платнику податків (його представнику).
Так, у постанові від 12 серпня 2020 року у справі №160/2116/19 Верховний Суд зазначав, що у разі обрання податковим органом способу надіслання кореспонденції поштою та якщо поштова служба не може вручити платнику податків відповідного документа, такий відповідно до абзацу шостого пункту 42.4 статті 42 ПК України вважається врученим у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.
При цьому добросовісний платник податків зобов`язаний забезпечити отримання ним кореспонденції за адресою місцезнаходження. У разі невиконання цього обов`язку платник не вправі посилатись на неотримання ним документів як на обставину, що звільняє його від настання у зв`язку з цим негативних для такого платника наслідків.
Вказане узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 20.10.2020 у справі №140/30/20, від 11.06.2020 у справі №823/1606/17.
Відтак, направлення позивачці оскаржуваного рішення за податковою адресою, яка відповідає даним Державного реєстру та облікової картки платника, а також не заперечується позивачем і зазначена нею у позові, незважаючи на повернення поштового повідомлення без вручення позивачу, вважається належно врученим позивачу у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення, а саме 01.08.2019, а тому саме цей день слід вважати днем, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів і з цього дня починається відлік строку на звернення до суду.
Крім того, судами констатовано, що позивачка не довела об`єктивних перешкод для того, щоб дізнатися про втрату статусу платника єдиного податку, зокрема, через електронний кабінет платника податків або відкриті реєстри.
Також судами обґрунтовано зауважено, що наслідки виключення, у тому числі і зміна режиму оподаткування, застосовуються до ФОП з дати такого виключення незалежно від моменту фактичного ознайомлення з рішенням. Після втрати статусу платника єдиного податку ФОП не звільняється від обов`язку здійснювати належний податковий облік та контролювати свій податковий статус. Відповідно до Податкового кодексу України платник зобов`язаний самостійно вести податковий облік, подавати звітність та сплачувати податки у строки і в порядку, визначеному законом. Відтак, зважаючи на встановлені законом строки подання податкових декларацій, позивачка, за умови належного здійснення своїх зобов`язань, мала можливість знати про втрату статусу платника єдиного податку раніше, ніж про це вказано у клопотанні про поновлення строку звернення до суду.
Разом з тим, рішенням, яке прийняте щодо скарги позивачки від 17.07.2020, таку скаргу по суті - з висновком про її задоволення або відмову у задоволенні, не розглянуто, а залишено без розгляду у зв`язку з пропуском строку для подання скарги. Якщо скарга подана після спливу строку, визначеного п.56.3 ПК України (10 робочих днів), і контролюючий орган залишив її без розгляду, то така скарга не набуває статусу скарги, що розглядається по суті, а тому положення пункту 56.9 ПК України не застосовуються. Відтак, доводи позивачки про те, що строк звернення до суду слід обчислювати з моменту отримання нею рішення, прийнятого за наслідками розгляду скарги, поданої в порядку досудового порядку вирішення спору, є безпідставними.
Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що наведені позивачкою причини пропуску строку звернення до суду не можна визнати поважними.
Стверджено судами й про відсутність доказів, які б свідчили про активну позицію позивачки та намагання захистити свої права від порушень з боку контролюючого органу.
Водночас, обумовлений строк звернення до адміністративного суду обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. У той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.
У цьому аспекті "день, коли особа дізналася про порушення свого права" - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Доказами того, що особа знала про порушення своїх прав, є, зокрема, умови, за яких вона мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.
Якщо цей день встановити точно неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів).
Поняття "повинен був дізнатися" необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.
Отже, законодавець виходить не тільки з факту безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про такі факти.
Також порівняльний аналіз словоформ "дізналася" і "повинна була дізнатися" дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх прав. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.
Таким чином, як правильно зазначено судами, посилання позивачки, що вона отримала оскаржуване рішення лише на адвокатський запит, як на поважну причину пропуску строку звернення до суду, є безпідставним.
За змістом частини першої статті 121 КАС України пропущений процесуальний строк, встановлений законом, суд може поновити за заявою учасника справи, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
У цьому контексті під "поважними причинами" слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулася із адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.
Одночасно з цим, причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: (1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; (2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; (3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; (4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.
Дотримання строку звернення з адміністративним позовом є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах. Вона дисциплінує учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, запобігає зловживанням і можливості регулярно погрожувати зверненням до суду, сприяє стабільності діяльності суб`єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій. Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності у публічно-правових відносинах.
Поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами. Проте, як обґрунтовано вказано судами, таких обставин позивачкою не наведено. 
За наведених обставин та їх правового регулювання колегія суддів касаційного суду погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про наявність підстав для залишення позову без розгляду відповідно до пункту 8 частини 1 статті 240 КАС України, оскільки позивачкою був пропущений строк звернення до суду та не наведено об`єктивних і поважних причин, які унеможливили б своєчасне звернення до суду.
Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів попередніх інстанцій і не дають підстав для висновку, що цими судами при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права. Вказане, відповідно до статті 350 КАС України, є підставою для залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржених судових рішень - без змін.
Керуючись статтями 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, суд
У Х В А Л И В :
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 03.09.2025 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 03.12.2025 у справі - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та не оскаржується.

Судді	В.П. Юрченко В.В. Хохуляк   Р.Ф. Ханова