ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/21325/25	Головуючий у 1-й інстанції Черніцька І.М. 	
Провадження № 22-ц/817/343/26 	Доповідач - Костів О.З.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 квітня 2026 року  м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Костів О.З. 
суддів -  Хома М. В., Храпак Н. М., 
з участю секретаря - Панькевич Т.І. 
у відсутності сторін,
розглянувши у письмовому провадженні цивільну справу №607/21325/25 за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду в Тернопільській області на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 грудня 2025 року (ухвалене суддею Черніцькою І.М., дата складення повного тексту не зазначено) в справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, про встановлення юридичного факту,

В С Т А Н О В И В:
У жовтні 2025 року ОСОБА_2 (далі — заявниця), в інтересах якої діє адвокат Назаренко Я.В., звернулася до суду із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю.
Заява обґрунтована тим, що 27 лютого 1987 року заявниця зареєструвала шлюб з ОСОБА_3 , з яким проживала як одна сім`я за адресою: АДРЕСА_1 , до дня смерті ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Заявниця звернулася із заявою до ГУ ПФУ в Тернопільській області для виплати страхових виплат після смерті чоловіка внаслідок нещасного випадку, однак заявниці було роз`яснення про необхідність надання рішення суду про встановлення факту проживання однією сім`єю за однією адресою. Встановлення юридичного факту необхідне заявниці для отримання страхових виплат після смерті чоловіка.
В зв`язку з наведеним, заявниця просила суд встановити факт проживання однією сім`єю ОСОБА_2 з ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , з 01 січня 2010 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто до моменту смерті ОСОБА_3 .
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 грудня 2025 року заяву ОСОБА_2 задоволено.

Встановлено факт проживання однією сім`єю ОСОБА_2 з ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , з 01 січня 2010 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто до моменту смерті ОСОБА_3 .
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області подало на нього апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом неповно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам.
Апеляційна скарга мотивована тим, що із поданої ОСОБА_2 заяви вбачається спір про право, а саме про право на пенсію, тому апелянт вважає, що заява про встановлення факту родинних відносин повинна бути залишена без розгляду.
У зв`язку з наведеним просить рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 грудня 2025 року скасувати.
Відзив на апеляційну скаргу на адресу Тернопільського апеляційного суду від учасників справи не надходив.
Учасники справи в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про день і час слухання справи.
Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає виходячи із наступного.
За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
Судом встановлено наступні обставини.
27 лютого 1987 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 від 20 травня 1991 року. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище « ОСОБА_5 ».
ОСОБА_2 з 17 жовтня 2018 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується відміткою у паспорті громадянина України серії НОМЕР_2 від 30 липня 1999 року.
Згідно довідки ДП «Наш дім 2» ПП «Наш дім» №928 від 13 серпня 2025 року встановлено, що ОСОБА_2 зареєстрована по АДРЕСА_1 . Разом із нею зареєстровані: син — ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) та чоловік — ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ), який проживав без реєстрації до дня смерті.
ОСОБА_3 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується відміткою у паспорті громадянина України серії НОМЕР_3 від 12 серпня 1999 року.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 від 04 липня 2025 року.
З акту спеціального розслідування нещасного випадку зі смертельним наслідком, що стався 03 липня 2025 року в КП «Еней» ТМР від 25 липня 2025 року, складеного Південно-Західним Міжрегіональним управлінням Державної служби з питань праці, встановлено, що ОСОБА_3 працював на посаді сторожа КП «Еней» ТМР та нещасний випадок, який мав місце на території КП «Еней» ТМР, пов`язаний з виробництвом.
З відповіді ГУ ПФУ в Тернопільській області від 29 серпня 2025 року на звернення заявника встановлено, що ПФУ повідомив про необхідність надати документи, які підтверджують проживання заявниці і ОСОБА_3 за однією адресою.
Допитаний у судовому засіданні в суді першої інтсанції свідок ОСОБА_6 , який є сином заявниці та ОСОБА_3 , суду пояснив, що батьки постійно проживали разом однією сім`єю, вели спільне господарство у квартирі за АДРЕСА_3 до моменту смерті батька.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, апеляційний суд виходить з наступного.
Відповідно до частин 1, 3 статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку наказного, позовного та окремого провадження.
Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина 1 статті 293 ЦПК України).
Положеннями пункту 5 частини 2 статті 293 ЦПК України встановлено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Відповідно до частини 2 статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Згідно пункту 7 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника, тощо.
Крім того, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за умов, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.
Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюються зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.
Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.
Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб. У випадку останнього між цими особами виникає спір про право.
Такі висновки висловлені Верховний Судом в постановах від 11 вересня 2024 року в справі № 335/4669/23, від 17 червня 2024 року в справі № 753/21178/21 та інших.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 10 квітня 2019 року в справі №320/948/18 виснувала, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов, а саме, якщо: 
- згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; 
- чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; 
- заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; 
- встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. 
Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 20 червня 2019 року в справі № 632/580/17 виснував, що юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків.
Отже, визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне.
Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Тобто під час розгляду справ у порядку окремого провадження виключається існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.
Якщо виникнення цивільного права залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися до суду із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження.
У постанові від 18 січня 2024 року в справі №560/17953/21 Велика Палата Верховного Суду наголосила, що до юрисдикції цивільних судів справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать за таких умов:
- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;
- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам право подати позов на загальних підставах;
- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);
- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.
Аналогічні висновки зробив Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у постановах від 05 червня 2024 року в справі № 557/1535/23 від 24 квітня 2024 року в справі № 694/2318/23, від 08 травня 2024 року в справі № 214/4921/23 та інших.
Звертаючись до суду із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю заявник стверджувала, що вона та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі та фактично проживали разом по АДРЕСА_1 , однак чоловік був зареєтрований за іншою адресою. Заявлений факт просить встановити з метою отримання страхових виплат після смерті чоловіка.
Судом першої інстанції правильно встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі із 27 липня 1987 року та фактично проживали разом по АДРЕСА_1 .
При цьому, сам по собі факт реєстрації подружжя за різними адресами не спростовує факт реєстрації шлюбу та проживання однією сім`єю.
Отже, факт який просить заявниця знайшов своє підтвердження в суді на підставі наданих доказів та показів свідка.
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що існують правові підстави для задоволення заяви ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю.
Доводи апелянта про те, що із поданої ОСОБА_2 заяви вбачається спір про право, а саме про право на страхові виплати, колегія суддів відхиляє, оскільки оскаржуваним рішенням суду першої інстанції не вирішувалось питання про права та інтереси Пенсійного фонду України в Тернопільській області й, відповідно, оскаржуване рішення не містить таких висновків.
Крім того, чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції цивільного суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Чинне законодавство не передбачає іншого судового порядку підтвердження факту, що має юридичне значення, окрім як розгляд справ про встановлення факту, що має юридичне значення, в порядку цивільного судочинства.
Отже, юридичні факти, які належать встановлювати в судовому порядку, вирішуються судами цивільної юрисдикції за правилами ЦПК України.
Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 18 січня 2024 року по справі №560/17953/21.
Інші доводи апеляційної скарги є аналогічними викладеним у відзиві на заяву про встановлення юридичного факту, які не спростовують правильність висновку суду першої інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а зводяться до власного тлумачення характеру спірних правовідносин та до переоцінки доказів.
У відповідності до статтей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з вимогами статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Згідно частини другої статті 89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Задовольняючи заяву, судом першої інстанції вірно встановлено фактичні обставини справи та дано правильну оцінку доказам.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.
Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.
Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.
Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.
Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління пенсійного фонду України в Тернопільській області – залишити без задоволення.
Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 грудня 2025 року — залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Дата складення повного тексту постанови — 13 квітня 2026 року.

Головуючий         О.З. Костів
Судді:          М.В. Хома
Н.М. Храпак