Справа №: 343/174/26 
Провадження №: 1-кп/343/81/26 
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 квітня 2026 року м. Долина

Долинський районний суд Івано-Франківської області в складі:
головуючого судді – ОСОБА_1 ,
секретаря судових засідань – ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Долинського районного суду Івано–Франківської області матеріали кримінального провадження №1-кп/343/81/26, внесеного до ЄРДР за № 12026091160000004 від 02.01.2026 про обвинувачення:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця та зареєстрованого по АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , з середньо-спеціальною освітою , працюючого підсобним робітником у ФОП ОСОБА_4 , розлученого, на утриманні одна неповнолітня дитина, раніше несудимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України,
з участю: прокурора – ОСОБА_5 ,
обвинуваченого – ОСОБА_3 -

В С Т А Н О В И В :

Обвинувачений ОСОБА_3 умисно не виконав постанову суду, що набрала законної сили.
Кримінальне правопорушення вчинено за таких обставин:
Постановою Міжгірського районного суду Закарпатської області від 05.02.2025 у справі № 302/80/25, яка набрала законної сили 22.02.2025, ОСОБА_3 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами строком на п`ять років, без оплатного вилучення транспортного засобу.
Не зважаючи на це, ОСОБА_3 , будучи належним чином ознайомленим з вишенаведеною постановою, а саме про те, що вказаним рішенням його позбавлено права керування транспортними засобами, оскільки 26.06.2025 під час складання адміністративних матеріалів працівниками поліції стосовно ОСОБА_3 , за ч. 5 ст. 126 КУпАП, йому було роз`яснено, що він позбавлений права керування транспортними засобами строком на 5 років відповідно до постанови Міжгірського районного суду Закарпатської області, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи умисно, з метою невиконання постанови суду щодо позбавлення права керування транспортними засобами, маючи реальну можливість її виконати, підриваючи авторитет органів правосуддя України, в порушення частини 1 статті 129-1 Конституції України та частини 2 статті 13 Закону України "Про судоустрій та статус суддів", відповідно до якої судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими особами та службовими особами, фізичними та юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України, продовжив керувати транспортними засобами при наступних обставинах.
Так, 10.12.2025, ОСОБА_3 , діючи умисно, достовірно знаючи про наявність вищезазначеної постанови суду, якою його позбавлено права керувати транспортними засобами, з метою її невиконання, маючи реальну можливість її виконати, підриваючи авторитет органів правосуддя України, керуючи транспортним засобом "Mercedes Benz", номерний знак НОМЕР_1 , рухався автомобільною дорогою у м. Долина по вул. Обліски, та о 15 годині 45 хвилин, був зупинений працівниками сектору реагування патрульної поліції відділення поліції № 1 (м. Долина) Калуського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції України в Івано-Франківській області за порушення пункту 2.3.в Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, а саме: порушення правил користування ременями безпеки, за що був притягнутий до відповідальності, передбаченої частиною 5 статті 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений  ОСОБА_3 свою вину у вчиненому визнав повністю, суду пояснив, що постановою Міжгірського районного суду Закарпатської області від 05.02.2025 його визнано винним за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч.5 ст. 126 КУпАП на накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 40800 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 5 років. Про вказану постанову Міжгірського районного суду, йому було відомо, оскільки його викликали у виконавчу службу щодо сплати штрафу. Штраф визначений судом, він оплатив. 10.12.2025 він перебував на роботі у ФОП ОСОБА_4 . Після обіду виникла необхідність у вивезенні сміття, а тому він сів за кермо автомобіля Мерседес Бенц та поїхав в напрямку сміттєвих баків. На вул. Обліски в м.Долина приблизно о 15.30 год., він був зупинений працівниками поліції, які склали на нього протокол за те, що він керуючи автомобілем , не користувався ременем безпеки. У вчиненому щиросердечно розкаюється . В попередні судові засідання, він не з`явився, оскільки 01.03.2026 він був затриманий працівниками Національної поліції та доставлений до ІНФОРМАЦІЯ_2 . На протязі більше одного місяця, його возили по різних військових частинах, однак командири цих військових частин відмовлялись брати його на військову службу через стан здоров`я. Після цього його відпустили додому. Просив його суворо не карати, призначивши покарання у вигляді штрафу, який він зможе оплатити. 
Оскільки він повністю визнав свою вину, просив суд не допитувати свідків по даній справі, не досліджувати письмові докази. Його позиція є добровільною та істинною, розуміє, що в разі оскарження вироку він буде позбавлений права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.
Враховуючи те, що обвинувачений повністю визнає свою вину, не оскаржує фактичні обставини справи, які вказані в обвинувальному акті, правильно розуміє зміст цих обставин, учасника справи не наполягають на дослідженні інших доказів у справі, розуміють неможливість у подальшому оскаржити дані фактичних обставин в апеляційному порядку, у суду не має сумнівів в добровільності та правдивості позиції обвинуваченого ОСОБА_3 , тому, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, дослідження доказів відносно фактичних обставин справи визнано судом недоцільним, суд обмежив їх дослідження допитом обвинуваченого та дослідженням даних, які характеризують особу обвинуваченого.
Аналізуючи здобуті та перевірені в судовому засіданні докази суд приходить до висновку, що дії обвинуваченого  ОСОБА_3 , слід кваліфікувати за ч.1 ст.382 КК України, оскільки він умисно не виконав постанову суду, що набрала законної сили.
Вивченням особи обвинуваченого  ОСОБА_3 встановлено, що він ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 (а.с.40,47), фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , позитивно характеризується по місцю реєстрації (а.с.48), раніше несудимий (а.с.39), має на утриманні неповнолітню дитину - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.43-44) на обліку в лікаря-психіатра та лікаря-нарколога КНП "Долинська багатопрофільна лікарня" - не знаходиться (а.с.49), працює підсобним робітником у ФОП ОСОБА_7 (а.с.53-54), позитивно характеризується за місцем роботи (а.с.52), має стабільний дохід (а.с.54).
Згідно з досудової доповіді провідного інспектора сектору Калуського РС № 1 філії ДУ "Центр пробації в Івано-Франківській області" ОСОБА_8 від 26.02.2026 - ризик вчинення кримінального правопорушення оцінюється як середній, ризик небезпеки для суспільства - середній, виправлення обвинуваченого без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства (в т.ч. окремих осіб). На думку Калуського РС №1 виконання покарання у громаді можливо за умови здійснення нагляду та застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень. У разі, якщо суд дійде висновку про можливість звільнення правопорушника від відбування покарання з випробуванням, орган пробації вважає доцільним накладення на останнього обов`язків не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, виконувати заходи передбачені апробаційною програмою (а.с.18-22).
Ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006, передбачено, що "при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права". 
У справі "Ізмайлов проти росії" (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року), Європейський Суд вказав, що при призначенні покарання "для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи". Також у справах "Бакланов проти росії" (рішення від 9 червня 2005 року) та "Фрізен проти росії" (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що "досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним".
У відповідності до ст. 65 КК України - особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.
Згідно з ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.
Суд, призначаючи покарання, необхідне і достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.
До обставин, що пом`якшують покарання суд відносить те, що ОСОБА_3 у вчиненому щиросердечно розкаявся, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, позитивно характеризується по місцю реєстрації та місцю роботи.
Обставин, які обтяжують покарання, в судовому засіданні не здобуто. 
Суд враховуючи всі обставини справи, особу винного, приходить до висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого  ОСОБА_3 можливе без ізоляції його від суспільства, тому відносно нього слід обрати покарання в межах санкції ч.1 ст.382 КК України у вигляді штрафу у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень 00 коп.
На думку суду саме таке покарання буде справедливим та законним з врахуванням всіх фактичних обставин по кримінальному провадженню у їх сукупності, що відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого  ОСОБА_3 , буде необхідним та достатнім для його виправлення і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень ним та іншими особами, відповідатиме принципу співрозмірності конкретного кримінально протиправного діяння, вчиненого обвинуваченим з призначеним йому покаранням та випливає з дотримання судом принципів "рівних можливостей" та "справедливого судового розгляду", встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року, не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.
Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні, речових доказів - немає. 
Керуючись ст.ст.349,368,373, 374, 394 КПК України, суд-

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 коп.
На вирок суду сторонами може бути подана апеляція до Івано-Франківського апеляційного суду через Долинський районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок суду у відповідності з вимогами ч.2 ст. 394 КПК України не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до частини 3 ст.349 КПК України.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. В разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно, після його проголошення, вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: