Справа № 127/1093/26 
Провадження № 33/801/225/2026
Категорія: 289 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Антонюк В. В.
Доповідач: Оніщук В. В.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 лютого 2026 року	м. Вінниця	

Суддя Вінницького апеляційного суду Оніщук В. В., з участю секретаря судового засідання Ходакової М. Г., розглянувши апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 – адвоката Сінкевич Лілії Олександрівни на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 10 лютого 2026 року у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП,

в с т а н о в и в :

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 10 лютого 2026 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн, а також стягнуто в дохід держави судовий збір у розмірі 665,60 грн.
У постанові суду зазначено, що ОСОБА_1 , будучи 25 серпня 2025 року звільнений з посади головного державного інспектора відділу податків і зборів з юридичних осіб у галузі будівництва управління оподаткування юридичних осіб ГУ ДСП у Вінницькій області, являючись згідно пп. «в» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції», суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язані з корупцією, в порушення вимог абз. 1 ч. 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», несвоєчасно без поважних причин подав декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (при звільненні за період з 01 січня 2025 року по 25 серпня 2025 року), в чому вбачаються ознаки адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.
При ухваленні оскаржуваної постанови суд першої інстанції виходив з того, що вина ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення доведена належними та допустимими доказами.
Не погоджуючись із вказаною постановою суду, адвокат Сінкевич Л. О. в інтересах ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність постанови суду першої інстанції та винесення її за неповного дослідження обставин справи, просила постанову скасувати, а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення або звільнити ОСОБА_1 від відповідальності на підставі ст. 22 КУпАП у зв`язку з малозначністю, обмежившись усним зауваженням.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції безпідставно не врахував, що ОСОБА_1 вчасно не подав декларацію із поважних причин.
Так, відповідно до виписки із медичної карти амбулаторного хворого № 1931 ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні в період з 05 серпня 2025 року по 15 серпня 2025 року з основним діагнозом «цукровий діабет 2 типу» та супутніми захворюваннями. Також із медичної довідки № 430 вбачається, що ОСОБА_1 з 20 вересня 2025 року по 29 вересня 2025 року хворів на ГРВІ та бронхіт. 
Отже, в період терміну для подання декларації ОСОБА_1 хворів та подав декларацію одразу, як йому дозволив стан здоров`я.
Із виписки із медичної карти амбулаторного хворого № 19 вбачається, що в період з 05 січня 2026 року по 14 січня 2026 року ОСОБА_1 також перебував на стаціонарному лікуванні з основним діагнозом «хронічна хвороба нирок стадія 3» та супутніми захворюваннями. З наведеного вбачається, що навіть сам протокол про адміністративне правопорушення № 44 від 05 січня 2026 року відносно ОСОБА_1 складено під час його перебування на стаціонарному лікуванні. 
Доказом того, що ОСОБА_1 безперервно хворіє тривалий термін слугує витяг з рішення експертної команди №105/26/420/В від 02 лютого 2026 року, відповідно до якого ОСОБА_1 встановлено третю групу інвалідності з основним діагнозом «цукровий діабет типу 2 з діабетичною полінейропатією» та супутніми захворюваннями.
З наведених вище фактів щодо тривалого розладу здоров`я та перебування на лікуванні можна зробити висновок, що ОСОБА_1 не мав умислу на неподання чи несвоєчасне подання декларації після звільнення і пропустив встановлений строк через несприятливий збіг обставин.
В судове засідання ОСОБА_1 та його захисник не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, при цьому подано заяву про розгляд справи у їх відсутність, а також зазначено про підтримання апеляційної скарги.
Прокурор в судовому засіданні заперечував проти розгляду справи у відсутність особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, а також заперечував щодо задоволення апеляційної скарги та зокрема і щодо звільнення ОСОБА_1 від відповідальності на підставі ст. 22 КУпАП.
Відповідно до вимог ст. 294 КУпАП, яка регламентує апеляційний перегляд справи про адміністративне правопорушення, неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб. 
Враховуючи положення ст. 294 КУпАП, а також належне повідомлення учасників справи, подану заяву про розгляд справи у їх відсутність і приймаючи до уваги, що особа, яка притягується до адміністративної відповідальності приймала участь у розгляді справи в суді першої інстанції та висловила свою думку щодо складеного протоколу, подала апеляційну скаргу з відповідними доводами, тому суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність учасників справи, які не з`явилися. 
Заслухавши пояснення прокурора, проаналізувавши наведені в апеляційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи і дослідивши обставини справи, апеляційний суд дійшов таких висновків.
Згідно зі статтею 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Відповідно до вимог статті 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення в першу чергу зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, а також чи винна дана особа в його вчиненні і чи підлягає вона адміністративній відповідальності, і лише після цього вирішувати питання про можливість накладення адміністративного стягнення.
Положеннями частини сьомої статті 294 КУпАП передбачено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.
Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст. 252 КУпАП).
У результаті дослідження матеріалів справи в ході апеляційного розгляду встановлено такі обставини.
Відповідно до протоколу № 44 про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією від 05 січня 2026 року (а. с. 1-8), ОСОБА_1 , будучи 25 серпня 2025 року звільненим з посади головного державного інспектора відділу податків і зборів з юридичних осіб у галузі будівництва управління оподаткування юридичних осіб ГУ ДПС У Вінницькій області, являючись згідно пп. «в» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» (далі Закону), суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язані з корупцією, в порушення вимог абз. 1 ч. 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», несвоєчасно без поважних причин подав декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (при звільненні за період з 01 січня 2025 року по 25 серпня 2025 року) в чому вбачаються ознаки адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, відповідальність за яке передбачена частиною 1 статті 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення. 
Вказане правопорушення вчинено при таких обставинах: 
Відповідно до наказу №175-о від 09 квітня 2025 року, «Про призначення Валентина Столярика» ГУ ДПС у Вінницькій області, ОСОБА_1 призначено на посаду головного державного інспектора відділу податків і зборів юридичних осіб у галузі будівництва управління оподаткування юридичних осіб ГУ ДПС у Вінницькій області з 10 квітня 2025 року (наказ на а. с. 24). 
Відповідно до наказу №326-о від 18 серпня 2025 року «Про звільнення працівників», ОСОБА_1 , було звільнено із займаної посади з 25 серпня 2025 року, на підставі заяви ОСОБА_1 від 18 серпня 2025 року (наказ на а. с. 26). 
Згідно із посадовою інструкцією ОСОБА_1 займана ним посада відноситься до категорії посад «В» державної служби, з якою він був ознайомлений (інструкція на а. с. 27-28). 
Згідно пп.»в» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» ОСОБА_1 є суб`єктом декларування та зобов`язаний подавати декларації відповідно до цього Закону.
В примітці до статті 172-6 КУпАП зазначено що суб`єктом правопорушень у цій статті є особи, які відповідно до частин першої та другої статті 45 Закону України «Про запобігання корупції» зобов`язані подавати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування. 
Тобто, ОСОБА_1 є також суб`єктом відповідальності за порушення вимог фінансового контролю.
Абзацом 1 частиною 2 статті 45 Закону України «Про запобігання корупції» визначено, що особи, зазначені у пункті 1, підпунктах «а», «в»- « пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, які припиняють діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, протягом 30 календарних днів з дня припинення відповідної діяльності подають декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями. 
Тобто, у ОСОБА_1 виник обов`язок подати щорічну декларацію (при звільненні з 01 січня 2025 року по 25 серпня 2025 року) протягом 30 календарних днів з дня припинення відповідної діяльності. 
За даними публічної частини Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, які розміщенні на веб-сайті Національного агентства з питань запобігання У корупції, встановлено, що ОСОБА_1 лише 29 вересня 2025 року о 19:43 год. подав декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування особи (при звільненні з 01 січня 2025 року по 25 серпня 2025 року) (https://public.nazk.gov.ua/documents/a57blb12-8f42-4f94-9105- 6bc6c96a2566) (а. с. 10-13).
ОСОБА_1 подавав наступні Е-декларації: 30 травня 2017 року кандидата на посаду; 10 червня 2017 року кандидата на посаду; 12 червня 2017 року кандидата на посаду; 05 лютого 2018 року кандидата на посаду; 21 вересня 2019 щорічну; 24 вересня 2021 кандидата на посаду; 17 жовтня 2019 року кандидата на посаду; 24 березня 2020 року щорічну; 10 березня 2021 року щорічну; 11 березня 2021 року щорічну; 03 квітня 2022 року щорічну 10 квітня 2022 року щорічну; 30 березня 2023 року щорічну; 29 березня 2024 року щорічну; 17 березня 2025 року щорічну; 09 квітня 2025 року при звільненні; 29 вересня 2025 року при звільненні (а. с. 9). 
У зв`язку із заповненням ОСОБА_1 вище вказаних декларацій, йому відомий порядок подачі декларацій. 
Згідно наданої інформації з ГУ ДПС Вінницької області ОСОБА_1 були доведені вимоги фінансового контролю (на а. с. 29, 31-32, 33-34, 35-38).
Таким чином, враховуючи вищевикладене ОСОБА_1 , будучи 25 серпня 2025 року звільненим з посади головного державного інспектора відділу податків і зборів з юридичних осіб у галузі будівництва управління оподаткування юридичних осіб ГУ ДПС у Вінницькій області, будучи згідно пп. «в» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції», суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язані з корупцією, в порушення вимог абз. 1 ч. 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», несвоєчасно без поважних причин лише 29 вересня 2025 року подав декларацію при звільненні (за період з 01 січня 2025 року по 25 серпня 2025 року) чим вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена частиною 1 статті 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення. 
Місце вчинення правопорушення в даному випадку є: м. Вінниця оскільки обов`язок у ОСОБА_1 виник перебуваючи на посаді в ГУ ДПС у Вінницькій області (м. Вінниця вул. Хмельницьке шосе, 7). 
Датою вчинення пов`язаного з корупцією правопорушення є 29 вересня 2025 року тобто дата фактичного подання декларації особою, яка виконує функції держави або місцевого самоврядування. 
Датою виявлення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією є: дата складання протоколу про адміністративні правопорушення, так як на момент складання протоколу були зібрані всі необхідні докази, що в сукупності й свідчать про всі ознаки правопорушення.
Відповідно до положень статті 1 Закону № 1700-VII правопорушення, пов`язане з корупцією – це діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.
Диспозицією ч. 1 ст. 172-6 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність за несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.
Згідно з приміткою до ст. 172-6 КУпАП суб`єктами правопорушень у цій статті є особи, які відповідно до частин першої та другої статті 45 Закону України «Про запобігання корупції» зобов`язані подавати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.
Статтею 1 Закону України «Про запобігання корупції» визначено, що суб`єкти декларування – особи, зазначені у пункті 1, підпунктах «а», «в»-«ґ» пункту 2, пункті 4 частини 1 статті 3 цього Закону, інші особи, які зобов`язані подавати декларацію відповідно до цього Закону. 
До таких осіб, зокрема, належать державні службовці, посадові особи місцевого самоврядування (пп. в п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону).
Отже, ОСОБА_1 як державний службовець категорії «В» є суб`єктом, на якого поширюється дія закону України «Про запобігання корупції», суб`єктом відповідальності за вчинення правопорушень, пов`язаних з корупцією та суб`єктом декларування. 
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», особи, зазначені у п. 1, п.п. «а», «в-г» п. 2 ч. 1 ст. 3 цього Закону, зобов`язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі – декларація), за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.
Згідно п. 15 ч. 1 ст. 11 Закону України «Про запобігання корупції» Національне агентство з питань запобігання корупції надає рекомендаційні роз`яснення, методичну та консультаційну допомогу, зокрема щодо застосування положень Закону та прийнятих на його виконання нормативно-правових актів.
Підпунктом 2 пункту 2 розділу II «Порядок заповнення та подання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування», затвердженого наказом Національного агентства з питань запобігання корупції № 252/23 від 08 листопада 2023 року (далі – Порядок), декларація при звільненні – декларація, яка подається відповідно до абзацу першого частини другої статті 45 Закону - протягом 30 днів з дня припинення діяльності. Така декларація подається за період, не охоплений раніше поданими деклараціями, та містить інформацію станом на останній день такого періоду, яким є останній день здійснення діяльності. Під раніше поданими деклараціями розуміються декларації, що були подані до Реєстру відповідно до Закону, крім декларації кандидата на посаду.
Отже, з урахуванням того, що декларація після звільнення ОСОБА_1 25 серпня 2025 року була подана ним 29 вересня 2025 року о 19 год 43 хв висновок суду першої інстанції про доведеність його вини, у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам справи.
Доводи апеляційної скарги щодо поважності причин несвоєчасного подання декларації є невмотивованими.
Так, конструктивною ознакою правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП є несвоєчасне подання декларації без поважних на те причин. 
Тобто за наявності останніх відповідальність за даною статтею виключається. Під поважними причинами слід розуміти неможливість особи подати вчасно декларацію у зв`язку з хворобою, перебуванням особи на лікуванні, внаслідок стихійного лиха (повені, пожежі, землетрусу), технічних збоїв офіційного веб-сайту Національного агентства з питань запобігання корупції, витребуванням відомостей, необхідних для внесення в декларацію, перебуванням (триманням) під вартою.
Сторона захисту як на поважну причину невчасного подання декларації посилається на:
- стаціонарне лікування ОСОБА_1 з 05 серпня 2025 року по 15 серпня 2025 року;
- амбулаторне лікування ОСОБА_1 з 20 вересня 2025 року по 29 вересня 2025 року.
Втім у період з 05 серпня 2025 року по 15 серпня 2025 року ОСОБА_1 не мав обов`язку із подання декларації після звільнення, а перебування на амбулаторному лікуванні з 20 вересня 2025 року по 25 вересня 2025 року не підтверджує, що ОСОБА_1 внаслідок захворювання на ГРВІ та бронхіт не міг здійснити дії зі своєчасного подання декларації, починаючи з 26 серпня 2025 року. 
Таким чином, поважних причин несвоєчасного подання ОСОБА_1 декларації після звільнення судом не встановлено.
Отже, достовірно усвідомлюючи свій обов`язок із подання декларації після звільнення, ОСОБА_1 легковажно поставився до його виконання, адже визначений законом порядок та тридцятиденний строк подачі відповідної декларації раціонально не використав.
Ураховуючи викладене, апеляційний суд виснує, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, зводяться до незгоди із ними, та факту своєчасного без поважних причин неподання ОСОБА_1 декларації після звільнення не спростовують.
З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що фактичні обставини справи судом першої інстанції з`ясовані повно та об`єктивно, вина ОСОБА_1 доведена повністю, а його дії за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП кваліфіковані правильно, тому твердження скаржника про відсутність в діях складу адміністративного правопорушення є надуманими та безпідставними.
Адміністративне стягнення, накладене на ОСОБА_1 в межах санкції ч. 1 ст. 172-6 КУпАП та відповідає положенням ст. ст. 33-35 КУпАП щодо загальних правил накладення стягнень за адміністративні правопорушення, підставі для застосування положень ст. 22 КУпАП відсутні.
Строки накладення адміністративного стягнення, передбачені ст. 38 КУпАП, не пропущені.
Ураховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, тому її слід залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.

Керуючись ст. ст. 245, 280, 294 КУпАП, ЗУ «Про запобігання корупції», суд апеляційної інстанції,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 – адвоката Сінкевич Лілії Олександрівни – залишити без задоволення.
Постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 10 лютого 2026 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Вінницького
апеляційного суду         В. В. Оніщук