Провадження №1-кп/748/189/26
Єдиний унікальний № 732/279/26 

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 квітня 2026 року м. Чернігів

Чернігівський районний суд Чернігівської області в складі:
головуючої судді ОСОБА_1 
секретар ОСОБА_2 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чернігові кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 20 лютого 2026 року за №12026275560000011, за обвинуваченням
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Городня, Чернігівської області, громадянина України, освіта повна загальна середня, перебуваючого на посаді старшим майстром 1 ремонтного відділення бронетанкової техніки ремонтного взводу бронетанкової техніки ремонтної роти військової частини НОМЕР_1 , маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КК України,
з участю прокурора ОСОБА_4 , 
обвинуваченого ОСОБА_3 , 
представника потерпілих - адвоката ОСОБА_5 ( в режимі відеоконференції).,

ВСТАНОВИВ :
ОСОБА_3 , згідно виконавчого листа виданого 05.05.2017 Городнянським районним судом Чернігівської області у справі №732/507/17 провадження №2/732/238/17, зобов`язаний сплачувати на користь ОСОБА_6 , аліменти на утримання неповнолітніх дітей - сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 31.03.2017 і до повноліття дітей.
Проте, ОСОБА_3 , достовірно знаючи про необхідність виплати аліментів, грубо порушуючи обов`язки щодо необхідності утримання неповнолітніх дітей, які покладені на нього як батька частиною другою статті 51 Конституції України та статтею 180 Сімейного кодексу України, маючи умисел, направлений на злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів), у період часу з лютого 2024 року по червень 2024 року, з серпня 2024 року по серпень 2025 року, з листопада 2025 року по січень 2026 року злісно ухилився від сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей, а саме: без поважних причин офіційно не працював, не вживав заходів для офіційного працевлаштування, а після офіційного призову на військову службу до ВЧ НОМЕР_1 на посаду курсанта в травні 2025 року з метою ухилення від сплати аліментів не повідомляв державну виконавчу службу про місце своєї роботи та приховував фактичні доходи, внаслідок чого утворилась заборгованість зі сплати аліментів за період часу з 01.02.2024 по 31.01.2026 в розмірі 59566,46 гривень (п`ятдесят дев`ять тисяч п`ятсот шістдесят шість гривні сорок шість копійок), що сукупно складає суму виплат більше як за три місяці відповідних платежів.
Обвинувачений в судовому засіданні зазначив, що має на утриманні двох неповнолітніх дітей ОСОБА_9 та ОСОБА_10 . Після повномасштабного вторгнення діти проживають з матірю за кордоном на знаходяться на її повному утриманні. Про рішення суду щодо стягнення з нього аліментів на утримання дітей йому відомо. Також він обізнаний про наявність виданого виконавчого листа з примусового виконання рішення суду щодо стягнення аліментів . В період часу з лютого 2024 року по червень 2024 року , з серпня 2024 року по серпень 2025 року, з листопада 2025 року по січень 2026 року він аліменти не сплачував. Підтвердив, що в даний період часу мав дохід, бо працював без оформлення трудових відносин. Після призову для проходження військової служби у військову частину НОМЕР_1 почав отримувати стабільний дохід, однак виконавчу службу, де знаходився виконавчий лист з примусового виконання рішення суду, про працевлаштування не повідомив. Самостійно кошти на утримання дітей не надавав. Підтвердив, що має заборгованість зі сплати аліментів за період з 01.02.2024 року по 31.01.2026 року . У вчиненому щиро кається та має намір в подальшому після завершення процедури переведення до військової частини НОМЕР_2 , яка наразі триває , сплачувати аліменти на утримання дітей. 
Вислухавши позицію прокурора, думку обвинуваченого та представника потерпілих, які вважали недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, переконавшись, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, перевіривши добровільність його позиції, роз`яснивши наслідки застосування положень ч.3 ст.349 КПК України, а саме позбавлення його права оскаржити в апеляційному порядку визнані ним обставини вчинення кримінального правопорушення, що викладені у обвинувальному акті, беручи до уваги визнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення у повному обсязі, зважаючи на те, що жодним учасником судового провадження не оспорено винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованого кримінального проступку та визначені обвинуваченням обставини його вчинення, переконавшись, що ніхто із учасників судового провадження не заперечує щодо такого порядку судового розгляду, суд вважає можливим застосувати положення ч.3 ст.349 КПК України та визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежується дослідженням матеріалів кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченого.
Прийняття судом рішення про проведення скороченого судового розгляду свідчить про те, що обставини, які сторони не оспорюють, будуть вважатися встановленими в судовому засіданні і суд буде це враховувати при постановленні вироку.
Крім того, дане рішення повністю узгоджується з вимогами пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу III Рекомендації №6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського суду з прав людини щодо їх застосування, згідно з якими суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.
Судом створено необхідні умови для виконання стороною обвинувачення, обвинуваченим та представником потерпілих їхніх процесуальних обов`язків і здійснення прав.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), Series А, заява №25, від 18.01.1978, пункт 161, та «Коробов проти України», заява №39598/03, від 21.07.2011, пункт 65, Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.
Будь-яких вагомих, достовірних доказів, які надають розумні підстави сумніватися у доведеності вини обвинуваченого у судовому засіданні не встановлено.
З огляду на вищевикладене, суд, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, враховуючи позицію обвинувачення та визнання обвинуваченим вини, дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_3 «поза розумним сумнівом» знайшла своє повне підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження та вважає, що його дії вірно кваліфіковано за ч.1 ст.164 КК України як злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів).
Підстав, у відповідності до ч.3 ст.337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення чи його зміни, суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод, не встановлено.
Відтак, суд, за внутрішнім переконанням, дійшов висновку про те, що встановлені судом обставини дозволять ухвалити обвинувальний вирок щодо обвинуваченого ОСОБА_3 .
Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Згідно з ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.
Вирішуючи питання про вид та розмір покарання суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального проступку, відомості про особу винного, обставини, що пом`якшують покарання.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 суд визнає щире каяття. 
Обставини, що обтяжують покарання рбвинуваченого ОСОБА_3 відсутні.
При призначенні покарання суд враховує позицію потерпілих , характер та ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є кримінальним проступком, особу обвинуваченого - його вік, сімейний та матеріальний стан, бере до уваги, що ОСОБА_3 раніше не судимий, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, за місцем несення служби та місцем проживання характеризується посередньо, з урахуванням того, що обвинувачений є військовослужбовцем, суд вважає за доцільне призначити обвинуваченому покарання в межах санкції ч. 1 ст. 164 КК України у виді пробаційного нагляду з покладанням на нього обов`язків, передбачених ст. 59-1 КК України.
Процесуальні витрати та речові докази у провадженні відсутні.
Запобіжний захід обвинуваченому не обирався, підстави для його обрання відсутні.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.370, 371, 373, 374 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.164 КК України і за це кримінальне правопорушення призначити йому покарання у виді 1 (одного) року пробаційного нагляду.
На підставі ч.2 ст.59-1 КК України покласти на засудженого до пробаційного нагляду ОСОБА_3 такі обов`язки:
1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання;
3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації. 
На вирок може бути подана апеляція до Чернігівського апеляційного суду через Чернігівський районний суд протягом тридцяти днів з моменту його проголошення. 
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, представнику потерпілих та прокурору.

Суддя ОСОБА_1