Справа № 750/5599/25
Провадження № 2/750/105/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 квітня 2026 року м. Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова в складі:
судді – Маринченко О.А.,
секретар судового засідання – Шилова Ж.О.,
за участю позивача ОСОБА_1 ,
представника позивача ОСОБА_2 ,
представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання батьківства,
третя особа - Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Чернігові Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України,
в с т а н о в и в:

22 квітня 2025 року ОСОБА_1 з використанням засобів поштового зв`язку звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 , в якому просить визнати його батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та внести відповідні зміни до актового запису про народження дитини.
Обґрунтовано позов тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_5 , у свідоцтві про народження якого батьком зі слів матері записаний ОСОБА_6 . Вказані відомості про батька дитини не відповідають дійсності. Насправді біологічним батьком дитини є відповідач. Сторони мали стійкі стосунки, що виражалися у спільному проведенні часу, турботі один про одного та участі у важливих подіях одне одного. Спочатку відповідач цікавився життям позивача та дитини, виявляв бажання побачити сина, говорив, що любить його та сумує за ним, однак згодом відповідач повідомив, що не зацікавлений у відновленні стосунків з позивачем та дитиною, у зв`язку з чим позивач звернулася до суду з даним позовом.
Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 12 травня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в справі; справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження; визначено відповідачу строк для подачі відзиву на позов.
Відповідач подав відзив на позов, в якому просить відмовити позивачу в його задоволенні. Зокрема, у відзиві відповідач зазначає, що для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільно господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства. Відповідач ніколи спільно не проживав із матір?ю дитини. Також, сторони не вели спільне господарство як до народження дитини, так і після. Докази цього факту в матеріалах справи відсутні. Відповідач не приходив до пологового будинку та не піклувався про здоров?я матері дитини, також не був присутній у пологовому будинку при родах або при виписці позивача з пологового будинку. Відповідач ніколи не провідував дитину, в тому числі за адресою позивача, не дарував подарунки в знак підтвердження свого батьківства, не здійснював з позивачем спільного виховання чи утримання дитини. В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які підтверджують визнання відповідачем батьківства, наприклад листи (листівки) в документальній формі обох сторін, спільні фото, заяви, анкети, інші документи, що подавалися сторонами спільно.
Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 04 липня 2025 року призначено в справі судову молекулярно-генетичну експертизу.
Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 18 серпня 2025 року поновлено провадження у даній справі.
Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 13 жовтня 2025 року, яка занесена до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження в справі і призначено справу до судового розгляду по суті.
У судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали та просили суд його задовольнити. Позивач, зокрема, зазначила, що вона познайомилася з відповідачем десь у 2001 році, у 2003 році вони почали зустрічатися, потім розходилися, орієнтовно в 2014-2015 роках знову зустрічалися, а вже в 2016 році почали проживати у квартирі відповідача разом з його матір`ю (в одній кімнаті жили позивач та відповідач, в іншій – мати відповідача). Під час спільного проживання позивач і відповідач відвідували бабусю відповідача, доглядали дитину відповідача від інших відносин. Відповідач також робив позивачу пропозицію одруження. Після того як відповідач дізнався про вагітність позивача почалися сварки. Позивач зібрала речі та переїхала до себе. Відповідач приходив на роботу до позивача, до неї додому, дарував квіти, подарунки, просив повернутися. Позивач після деяких обставин заблокувала номер телефона відповідача. Позивач народила сина, після чого було деяке спілкування з відповідачем. Одного разу мати позивача була на прогулянці з дитиною, відповідач підійшов до неї, подивився на дитину та сказав, що син дуже схожий на нього та що він хоче спілкуватися. Після цього було деяке спілкування, листування та дзвінки, але позивач сказала, що буде спілкуватися тільки щодо дитини, на що відповідач відповів, що йому дитина без позивача не потрібна.
Представник відповідача у судовому засіданні вказала, що відповідач позов не визнає та просила відмовити позивачу в його задоволенні. Зокрема, зазначила, що відповідач не заперечує факт знайомства з позивачем і певних відносин між ними, проте заперечує проти того, що сторони проживали разом. Позивач приходила до відповідача, однак разом вони не проживали. Відповідач дізнався про вагітність позивача вже після припинення відносин між сторонами. Під час вагітності та народження дитини сторони не спілкувалися. Після народження дитини відповідач пропонував позивачу зробити тест ДНК, однак позивач відмовилася та повідомила, що сама буде виховувати дитину, у зв`язку з чим у відповідача виникли думки про те, чи дійсно він є батьком дитини. Відповідач не ухиляється від проведення експертизи, однак з об`єктивних причин не може приїхати до України. Доказів, які б підтверджували батьківство відповідача, позивачем не надано.
Представник третьої особи - Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Чернігові Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України у судове засідання не з`явилася, подала клопотання, в якому просить справу розглянути за її відсутності, зазначивши, що покладається на розсуд суду.
Заслухавши доводи позивача, представників сторін, допитавши свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та дослідивши матеріали справи, суд встановив таке.
ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_5 , його батьками записані: ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , про що свідчить копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а.с. 18).
За інформацією Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 21 травня 2025 року державна реєстрація народження ОСОБА_5 була проведена відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України із зазначенням відомостей про батька зі слів матері (а.с. 65).
ОСОБА_5 є дитиною з інвалідністю (а.с. 26, 27).
Матеріали справи містять копії фото зі зображенням сторін, їх листування засобами поштового зв`язку та спілкування в соціальних мережах у різний період часу (а.с. 29-45, 154-167).
Відповідно до повідомлення про неможливість проведення судової експертизи № СЕ-19/125-25/9769-БД від 05 серпня 2025 року, складеного судовим експертом Чернігівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України, 01 серпня 2025 року ОСОБА_1 та ОСОБА_5 прибули для відібрання зразків. ОСОБА_4 01 серпня 2025 року до Чернігівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України не з`явився. Відповідно до частини восьмої статті 72 ЦПК України повідомлено про неможливість проведення експертизи експертною установою (а.с. 117).
Допитана у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_7 , яка є матір`ю позивача, суду, зокрема, показала, що знає відповідача ще з тих пір, коли йому було 15 років. Позивач зустрічалася з відповідачем. Потім відповідач проходив службу в армії, позивач проводжала його і чекала, пізніше вони розійшлися. Потім через певний час знову вони стали зустрічатися (це був десь 2015-2016 рік), а в подальшому почали проживати у відповідача. Позивач з відповідачем часто сварилися. Пізніше позивач переїхала до себе додому. Коли позивач завагітніла, то свідок із позивачем та відповідачем разом їздили до лікаря, робили УЗД. Спочатку все було добре, пізніше відповідач став говорити, що це не його дитина. Коли позивач з відповідачем остаточно розійшлися, відповідач телефонував свідку, говорив, що йому дитина без позивача не потрібна. Після народження дитини, свідок одного разу була на прогулянці з дитиною, до неї підійшов відповідач, став дивитися на дитину, сказав, що у дитини пальчики та нігті, як у відповідача, просив дитину взяти на руки. Свідок сказала відповідачу, що, якщо він хоче спілкуватися з дитиною, то нехай домовляється з позивачем. Відповідач телефонував. То один раз говорить, що це його дитина, інший – не його, то він хоче спілкуватися, то - ні. Коли ОСОБА_11 був один рік відповідач передав конверт з грошима. Стосунків і інших чоловіків у позивача до вагітності, крім відповідача, не було.
Свідок ОСОБА_8 , яка є рідною сестрою позивача, суду, зокрема, показала, що з позивачем має довірливі стосунки. Позивач зустрічалася з відповідачем, потім певний період часу вони проживали у відповідача (це було десь у 2015-2016 році). Свідок не була в гостях у квартирі відповідача, коли вони з позивачем там проживали. Свідок, позивач та відповідач разом святкували свята, їздили на море. Коли позивач завагітніла, відповідач наче шукав якусь причину, щоб посваритися з позивачем. Відповідач до вагітності позивача робив пропозицію одруження позивачу, це було при свідку (прийшов на роботу з кільцем і квітами). Після того, як позивач і відповідач розійшлися, відповідач писав і телефонував свідку, просив передати позивачу подарунки. Також, відповідач писав і свідку, і позивачу, що хоче познайомитися з дитиною, іншим разом – що ні. Відповідач то виявляв інтерес до дитини, то різко зникав. Позивач не була в інших відносинах до вагітності.
Свідок ОСОБА_9 , яка є подругою та троюрідною сестрою позивача, суду, зокрема, показала, що з позивачем має довірливі стосунки. Позивач і відповідач були разом довгий період часу, свідок бачила постійно їх разом. Всі родичі знали, що вони зустрічалися, відповідач часто ночував у позивача. Відповідач був постійно біля позивача і в неї вдома. Всі близькі думали, що скоро будуть святкувати їх весілля. Відповідач був присутнім також на похованні брата свідка, зустрічалися вони і в с. Черниш, де проживають родичі позивача і свідка. Потім позивач поділилася зі свідком, що завагітніла. У відповідача була незрозуміла поведінка, говорили, що він вживає наркотичні речовини. Напевно позивач зрозуміла, що відповідач не той чоловік, який їй потрібен. Інших відносин у позивача до вагітності не було. Коли подивитися на фото відповідача і дитину, вони схожі. Також, ОСОБА_11 дуже схожий на матір відповідача.
Свідок ОСОБА_10 , яка є матір`ю відповідача, суду, зокрема, показала, що позивач і відповідач зустрічалися, декілька разів позивач була вдома у свідка. Десь влітку 2016 року свідок вперше побачила у себе вдома позивача. Особистих речей позивача в квартирі свідка і відповідача не було. Пізніше стосунки між позивачем і відповідачем припинилися. У 2017 році свідок не бачила в себе в квартирі позивача. Стосунки між позивачем і відповідачем були токсичні, були наявні постійно сварки, скандали, ревнощі. Позивач чи писала, чи говорила свідку, що завагітніла від відповідача. Свідок до цього віднеслася негативно. Свідок попереджала і позивача, і відповідача про те, що не потрібно мати дітей до тих пір, доки їх стосунки не стануть нормальними. У відповідача були сумніви щодо того, чи є він батьком дитини позивача, оскільки в нього були підозри, що позивач мала інші стосунки. Свідок чула телефонну розмову позивача і відповідача, де відповідач звинувачував позивача в тому, що вона має відносини з іншим чоловіком. Відповідач був одружений, до 2015 року перебував у шлюбі, у нього є дитина. Відповідач не хотів інших дітей.
Частина перша статті 32 Конституції України закріплює, що ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України.
Згідно із частиною третьою статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Відповідно до частини першої статті 52 Конституції України діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Ніяких моральних та правових обмежень будь-які діти не знають. Права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державними органами реєстрації актів цивільного стану в установленому законом порядку.
Згідно зі статтею 121 Сімейного кодексу України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.
Відповідно до пунктів 1, 3 частини другої статті 125 Сімейного кодексу України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду.
Згідно з частиною першою статті 126 Сімейного кодексу України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.
Відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.
Згідно із статтею 128 Сімейного кодексу України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.
У постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року в справі № 591/6441/14-ц зазначено, що: «щодо предмету доказування у даній категорії справи, то Сімейний кодекс України будь-яких особливостей не визначає. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі частини другої статті 128 Сімейного кодексу України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи. Для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства. Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи».
Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із частинами першою, другою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Відповідно до положень частин першої, третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Так, суд враховує, що позивач для доведення факту біологічного батьківства просила суд призначити судову молекулярно-генетичну експертизу, яка була призначена ухвалою суду від 04 липня 2025 року.
Однак, відповідач до експертної установи для відібрання біологічних зразків не з`явився.
Згідно із статтею 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.
Також, суд бере до уваги, що дані ім`я та по батькові, які зазначені у свідоцтві про народження дитини, співпадають з ім`ям та по батькові відповідача.
Покази свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в сукупності з іншими доказами, наявними в матеріалах справи, зокрема, виходячи із змісту листування позивача з відповідачем в соціальних мережах, є більш переконливими.
Враховуючи викладене, оцінивши наявні в справі докази в їх сукупності, беручи до уваги покази свідків та те, що відповідач до експертної установи для відібрання біологічних зразків не з`явився, суду достатніх доказів на спростування доводів позивача не надав, а тому суд вважає за можливе визнати відповідача батьком  ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути витрати по сплаті судового збору.
Керуючись статтями 2, 4, 5, 10-13, 81, 141, 258, 259, 263-265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов  ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання батьківства – задовольнити.
Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина України, уродженця м. Чернігова, батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Внести зміни в актовий запис про народження  ОСОБА_5  № 2884 від 30 грудня 2017 року, зроблений Чернігівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області, вказавши його батьком - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Стягнути з ОСОБА_4  на користь ОСОБА_1 1211 грн. 20 коп. у відшкодування витрат по сплаті судового збору.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Позивач – ОСОБА_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків – НОМЕР_2 .
Відповідач – ОСОБА_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків – НОМЕР_3 .
Третя особа – Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Чернігові Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, місцезнаходження: вул. Василя Тарновського, 15, м. Чернігів, ідентифікаційний код юридичної особи – 04014235.
Повний текст рішення складено 23.04.2026.

Суддя