ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 квітня 2026 року 
м. Київ
справа № 360/886/25
адміністративне провадження № К/990/37397/25
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Желєзного І. В.,
суддів: Білак М. В., Мельник-Томенко Ж. М., 
перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 19 червня 2025 року (суддя Петросян К. Є.) та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 13 серпня 2025 року (судді: Геращенко І. В., Гайдар А. В., Казначеєв Е. Г.) у справі № 360/886/25 за позовом ОСОБА_1 до Аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Луганській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,
УСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
1. У квітні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Луганського окружного адміністративного суду з позовом до Аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Луганській області (далі - Аварійно-рятувальний загін), у якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність Аварійно-рятувального загону, яка полягає у ненарахуванні та невиплаті позивачу грошового забезпечення з 01 січня 2020 року по 01 грудня 2023 року за механізмом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня кожного календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт посадового окладу та окладу за військовим званням із наступним перерахунком щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії;
- зобов`язати відповідача здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату грошового забезпечення (з урахуванням раніше сплачених сум) за періоди: з 01 січня по 31 грудня 2020 року за механізмом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» на 01 січня 2020 року, на відповідний тарифний коефіцієнт посадового окладу та окладу за військовим званням із наступним перерахунком щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії; з 01 січня по 31 грудня 2021 року за механізмом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» на 01 січня 2021 року, на відповідний тарифний коефіцієнт посадового окладу та окладу за військовим званням із наступним перерахунком щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії; з 01 січня по 31 грудня 2022 року за механізмом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» на 01 січня 2022 року, на відповідний тарифний коефіцієнт посадового окладу та окладу за військовим званням із наступним перерахунком щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії; з 01 січня по 31 грудня 2023 року за механізмом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» на 01 січня 2023 року, на відповідний тарифний коефіцієнт посадового окладу та окладу за військовим званням із наступним перерахунком щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44 (далі - Порядок № 44).
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
2. Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 05 травня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху.
Запропоновано позивачу (представнику позивача) протягом 10-ти (десяти) календарних днів з дати отримання цієї ухвали усунути недоліки позовної заяви шляхом надання суду через підсистему (модуль) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд» зі скріпленням електронним підписом учасника справи (його представника):
- заяви про поновлення пропущеного строку із викладенням об`єктивних обставин і фактів, що перешкоджали позивачу своєчасно звернутися до суду, та надати підтверджуючі докази їх існування;
- належним чином засвідченої копії довідки про внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру, що є додатком до ID-картки позивача.
Роз`яснено позивачу, що відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.
3. Луганський окружний адміністративний суд ухвалою від 12 травня 2025 року прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі.
Клопотання представника позивача про поновлення строку звернення до суду, залишив відкритим.
4. Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 19 червня 2025 року, залишеною без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 13 серпня 2025 року, відмовлено адвокату Коломойцеву Миколі Миколайовичу в інтересах ОСОБА_1 у задоволенні клопотання про поновлення строку звернення до суду.
Залишено без розгляду позовну заяву адвоката Коломойцева М. М. в інтересах ОСОБА_1 до Аварійно-рятувального загону в частині позовних вимог про:
- визнання протиправною бездіяльності Аварійно-рятувального загону, яка полягає у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 грошового забезпечення з 19 липня 2022 року по 01 грудня 2023 року за механізмом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня кожного календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт посадового окладу та окладу за військовим званням із наступним перерахунком щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії;
- зобов`язання Аварійно-рятувального загону здійснити позивачу перерахунок та виплату грошового забезпечення (з урахуванням раніше сплачених сум) за періоди: з 19 липня по 31 грудня 2022 року за механізмом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» на 01 січня 2022 року, на відповідний тарифний коефіцієнт посадового окладу та окладу за військовим званням із наступним перерахунком щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії; з 01 січня по 01 грудня 2023 року за механізмом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» на 01 січня 2023 року, на відповідний тарифний коефіцієнт посадового окладу та окладу за військовим званням із наступним перерахунком щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку № 44.
5. Залишаючи без розгляду позовні вимоги ОСОБА_1 у вказаній частині, Луганський окружний адміністративний суд указав, що позивач звільнений зі служби цивільного захисту 01 грудня 2023 року, відтак щодо вирішення трудового спору про виплату позивачу всіх сум, що належать при звільненні, підлягає застосуванню строк звернення до суду, визначений частиною другою статті 233 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), а саме тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні. До суду із вказаним позовом ОСОБА_1 звернувся 29 квітня 2025 року.
6. Суд першої інстанції зауважив, що наказ від 01 грудня 2023 року № 512 «Про кадрові питання» щодо звільнення ОСОБА_1 дійсно не містить в собі ані визначення нарахованих та виплачених позивачу сум на момент його звільнення, ані інформації щодо механізму нарахування та виплати грошового забезпечення. Тому суд погоджується із доводами представника позивача про те, що цей наказ не є повідомленням про нараховані та сплачені позивачу суми при звільненні.
7. Водночас Луганський окружний адміністративний суд зазначив, що позивач звернувся до суду з вимогами, зокрема, щодо здійснення перерахунку грошового забезпечення ОСОБА_1 з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за спеціальним званням, визначених шляхом множення мінімального прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2020 року, на 01 січня 2021 року, на 01 січня 2022 року, на 01 січня 2023 року відповідно. Тобто, позивачем заявлено вимоги щодо поточних сум, нарахованих та виплачених йому під час проходження військової служби, а не пов`язаних з його звільненням. Тобто, розрахунок механізму нарахованого і виплаченого позивачу грошового забезпечення не є тією виплатою при звільненні, що має бути зазначений в повідомленні про суми, нараховані та виплачені при звільненні.
8. На підставі наведеного суд першої інстанції дійшов висновку про незмістовність посилання представника позивача в якості поважної причини для поновлення строку звернення до суду, на лист відповідача від 07 квітня 2025 року, яким позивачу надано довідку про механізм розрахунку грошового забезпечення ОСОБА_1 .
9. До того ж Луганський окружний адміністративний суд зауважив, що зазначена довідка була надана відповідачем листом від 07 квітня 2025 року у відповідь на адвокатський запит адвоката Коломойцева М. М. від 10 березня 2025 року. Тобто, з моменту звільнення позивача - з 01 грудня 2023 року і до звернення за правовою допомогою, в рамках якої адвокатом і було надіслано відповідний адвокатський запит 10 березня 2025 року, минуло більше ніж 2 роки.
При цьому, з комп`ютерної програми КП ДСС судом встановлено, що в провадженні Луганського окружного адміністративного суду перебували справи:
1) № 360/751/24 за позовом ОСОБА_1 (надійшов до суду 05 липня 2024 року) до Аварійно-рятувального загону про визнання протиправною бездіяльності та стягнення з відповідача на користь позивача суми коштів за відрядження в період з 10 серпня по 01 грудня 2023 року в сумі 34 200 гривень.
2) № 360/1549/24 за позовом ОСОБА_1 (надійшов до суду 09 грудня 2024 року) до Аварійно-рятувального загону про стягнення з відповідача 379 604 грн 22 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
10. Суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачу достовірно було відомо про нараховані та виплачені йому на час звільнення суми, з огляду на його звернення до суду, в тому числі із позовом щодо невиплачених на момент звільнення коштів за відрядження, та у подальшому про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Крім того, ОСОБА_1 не був обмежений у праві на отримання правової допомоги. Наведені обставини свідчать, що позивач мав можливість за потреби своєчасно (у тримісячний строк з моменту звільнення) звернутися до суду із позовом щодо перерахунку грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за спеціальним званням, визначених шляхом множення мінімального прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2020 року, на 01 січня 2021 року, на 01 січня 2022 року, на 01 січня 2023 року, відповідно за період з 19 липня 2022 року по 01 грудня 2023 року. Таким чином, позивачем пропущено строк звернення до суду з цим позовом в частині вимог за період з 19 липня 2022 року по 01 грудня 2023 року. Доказів наявності поважних причин для пропуску цього строку, позивачем до матеріалів справи не надано.
11. За висновком Луганського окружного адміністративного суду, отримуючи грошове забезпечення та будучи достовірно обізнаним з розміром виплачених сум, позивач мав можливість дізнатися про порушення його прав з підстав, викладених у позові. Крім того, позивач жодним чином не був обмежений у праві на звернення до відповідача у розсудливі строки з метою отримання інформації щодо механізму обрахунку його грошового забезпечення за період з 19 липня 2022 року по 01 грудня 2023 року, тоді як таке звернення було вчинено за спливом 2 років після звільнення ОСОБА_1 зі служби, що свідчить про пасивну поведінку позивача. Отже, звертаючись із заявою про поновлення пропущеного строку для звернення до суду позивачем не наведено поважних причин для його пропуску та не надано відповідних доказів на підтвердження їх існування. З урахуванням викладеного, підстави, зазначені позивачем у заяві про поновлення пропущеного строку звернення до суду, судом визнаються неповажними.
12. На підставі викладеного, суд першої інстанції не знайшов підстав для визнання поважними причини пропуску строку звернення ОСОБА_1 до суду із позовом в частині вищевказаних позовних вимог, та як наслідок - відмовив у задоволенні клопотання позивача про поновлення строку звернення до суду та залишив позовну заяву в цій частині без розгляду.
13. Залишаючи без змін ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 19 червня 2025 року, суд апеляційної інстанції зазначив, що спір за суттю вимог судом першої інстанції вирішений правильно, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, внаслідок чого відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали суду.
Короткий зміст та обґрунтування наведених в касаційній скарзі вимог
14. Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій, ОСОБА_1 надіслав до Верховного Суду касаційну скаргу, на обґрунтування якої зазначив, що суди першої та апеляційної інстанцій, приймаючи оскаржувані судові рішення допустили порушення норм процесуального права, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, що зумовлює підстави для їх скасування з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
15. Скаржник указав, що висновки Верховного Суду наведені в постанові від 11 квітня 2025 року у справі № 520/27667/24 чітко вказують на те, що саме дата отримання позивачем письмового повідомлення, що містило інформацію про суми грошового забезпечення, нараховані та виплачені йому при звільненні відповідно до приписів статті 233 КЗпП є визначальною для початку перебігу строку звернення до суду в правовідносинах, що є предметом судового дослідження. Зазначене чітко узгоджується з нормативним визначенням частини другої статті 233 КЗпП України в редакції з 19 липня 2022 року. Водночас, на переконання скаржника, суд апеляційної інстанції безпідставно відхилив указані посилання, оскільки спір у справі № 520/27667/24, так як і спір справи № 360/886/25 виникли у правовідносинах саме з приводу застосування відповідачем неналежного механізму до обрахунку грошового забезпечення позивача, а у справі № 520/27667/24 Верховний Суд виснував саме строкове питання сфери застосування статті 233 КЗпП України, а саме її другої частини, як така, що належна у випадку звернення до суду особи, публічна служба якої була припинена, в розрізі того, з якої події слід обчислювати строк звернення до суду.
16. Скаржник наполягає, що про застосований відповідачем неналежний механізм при обрахунку його грошового забезпечення позивач дізнався, отримавши лист відповідача 07 квітня 2025 року, а з позовом до суду позивач звернувся 29 квітня 2025 року - тобто, у трьох місячний строк з моменту обізнаності з вказаним фактом.
17. При цьому скаржник звернув увагу, що існування справ № 360/751/24 та № 360/1549/24 взагалі ніяким чином не пов`язана з такою обізнаністю, оскільки це були справи у правовідносинах щодо недоотриманих сум за відрядження та притягнення відповідача до спеціальної відповідальності в порядку статті 117 КЗпП України, тобто в рамках цих справ питання щодо механізму нарахування коштів не досліджувалось.
18. На підставі викладеного скаржник просить скасувати оскаржувані рішення судів попередніх інстанцій, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Позиція інших учасників справи
19. 07 жовтня 2025 року до Верховного Суду від відповідача надійшов відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1 , у якому Аварійно-рятувальний загін зазначив, що не погоджується з доводами позивача, вважає його вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
20. Аварійно-рятувальний загін указав, що позивач звільнений зі служби цивільного захисту 01 грудня 2023 року, відтак щодо вирішення трудового спору про виплату позивачу всіх сум, що належать при звільненні, підлягає застосуванню строк звернення до суду, визначений частиною другою статті 233 КЗпП України, а саме тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні. До суду із вказаним позовом ОСОБА_1 звернувся 29 квітня 2025 року. Отже, позивачем пропущено строк звернення до суду в частині вимог за період з 19 липня 2022 року по 01 грудня 2023 року.
21. У звязку з викладеним відповідач просить відмовити ОСОБА_1 в задоволенні вимог, викладених у касаційній скарзі в повному обсязі, залишити без змін ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 19 червня 2025 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 13 серпня 2025.
Рух касаційної скарги
22. Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду ухвалою від 29 вересня 2025 року відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 19 червня 2025 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 13 серпня 2025 року у справі № 360/886/25 за позовом ОСОБА_1 до Аварійно-рятувального загону про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, а також витребував справу № 360/886/25 із Луганського окружного адміністративного суду.
23. Ухвалою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду справу № 360/886/25 призначено до касаційного розгляду в порядку письмового провадження.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Релевантні джерела права й акти їх застосування. Оцінка висновків судів першої та апеляційної інстанцій, рішення яких переглядаються, та аргументів учасників справи
24. Перевіривши доводи касаційної скарги, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених статтею 341 КАС України, надаючи оцінку доводам касаційної скарги щодо неправильного застосування судами попередніх інстанцій норм процесуального права при вирішенні питання дотримання позивачем строків звернення до суду із цим позовом, колегія суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду виходить із такого.
25. Спір у цій справі виник у зв`язку із протиправними, на думку позивача, діями Аварійно-рятувального загону щодо ненарахування та невиплати позивачу грошового забезпечення з 01 січня 2020 року по 01 грудня 2023 року за механізмом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня кожного календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт посадового окладу та окладу за військовим званням із наступним перерахунком щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії
26. Відповідно до частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
27. Згідно із частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
28. Частиною п`ятою статті 122 КАС України визначено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
29. Таким чином, для звернення до адміністративного суду з позовом щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлено місячний строк і цей строк обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
30. При цьому, законодавець визнав строк в один місяць достатнім для того, щоб у справах цієї категорії особа, яка вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушено її права, свободи чи інтереси, визначилася, чи звертатиметься вона до суду з позовом за їх захистом.
31. Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.
32. Верховний Суд у постанові від 25 квітня 2023 року у справі № 380/15245/22 сформував висновок щодо строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці військовослужбовців, відповідно до якого, вирішуючи питання про те, якою нормою закону слід керуватися при розгляді цієї справи, Суд, зважаючи на гарантування конституційного права на своєчасне одержання винагороди за працю та рівність усіх працівників у цьому праві, наголошує, що положення статті 233 КЗпП України в частині, що стосуються строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, мають перевагу в застосуванні перед частиною п`ятою статті 122 КАС України.
33. Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду не бачить підстав відступати від указаної правової позиції у межах цієї справи та надалі зауважує таке.
34. За висновком судів попередніх інстанцій позивач в частині позовних вимог із 19 липня 2022 року по 01 грудня 2023 року пропустив тримісячний строк звернення до суду, передбачений статтею 233 КЗпП України (у редакції зі змінами, внесеними Законом України від 01 липня 2022 року № 2352-IX).
35. Верховний Суд зазначає, що у постанові від 21 березня 2025 року у справі № 460/21394/23 Судова палата з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду (далі - Судова палата) сформувала єдиний підхід до застосування статті 233 КЗпП України в частині строку звернення до суду з вимогами про стягнення заробітної плати.
36. У означеній постанові Судова палата зазначила, що частиною першою статті 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
37. Судова палата урахувала позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, яку неодноразово висловлював Конституційний Суд України, зокрема, у Рішеннях від 13 травня 1997 року № 1-зп, від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99, від 05 квітня 2001 року № 3-рп/2001, від 13 березня 2012 року № 6-рп/2012, відповідно до якої закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.
38. У підсумку Судова палата виснувала, що якщо мають місце тривалі правові відносини, які виникли під час дії статті 233 КЗпП України в редакції, що була чинною до 19 липня 2022 року, та були припинені на момент чинності дії статті 233 КЗпП України в редакції Закону № 2352-IX, то у такому випадку правове регулювання здійснюється таким чином: правовідносини, які мають місце у період до 19 липня 2022 року, підлягають правовому регулюванню згідно з положенням статті 233 КЗпП України (у попередній редакції); у період з 19 липня 2022 року підлягають застосуванню норми статті 233 КЗпП України (у редакції Закону № 2352-IX).
39. Застосовуючи означені підходи при вирішення цієї справи, Верховний Суд зазначає, що частково поділяє позицію судів попередніх інстанцій, зокрема, щодо необхідності застосування частини другої статті 233 КЗпП України в редакції Закону № 2352-IX, до позовних вимог, які стосуються періоду з 19 липня 2022 року по 01 грудня 2023 року.
40. Разом із цим, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зауважує, що строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.
41. За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
42. Тобто, законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й з об`єктивної можливості цієї особи знати про такі факти.
43. День, коли особа дізналася про порушення свого права - це установлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Цим днем може бути, зокрема, день, коли мало бути прийняте рішення (вчинено дію), якщо таке рішення (дія) не було прийняте (не була вчинена).
44. Якщо цей день установити точно неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав.
45. На переконання Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, початок перебігу строку звернення до суду у цій справі з позовними вимогами, які стосуються періоду з 19 липня 2022 року по 01 грудня 2023 року, з урахуванням частини другої статті 233 КЗпП України (у чинній редакції), слід обчислювати з моменту, коли позивач набув достовірної та документально підтвердженої інформації про обсяг і характер виплачених йому сум. Таким моментом може бути день вручення розрахункового листа, довідки про нараховані та виплачені суми тощо.
46. Такий підхід застосовано Верховним Судом у постанові від 21 березня 2025 року у справі № 460/21394/23, постановленій Судовою палатою.
47. За обставинами цієї справи, лише 07 квітня 2025 позивач отримав від відповідача листа з розрахунками грошового забезпечення. Іншої інформації матеріали справи не містять.
48. Посилання ж судів попередніх інстанцій про те, що позивачу достовірно було відомо про нараховані та виплачені йому на час звільнення суми, з огляду на його звернення до суду, в тому числі із позовом щодо невиплачених на момент звільнення коштів за відрядження, та у подальшому про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є передчасним, оскільки справа № 360/751/24 стосувалась визнання протиправною бездіяльності та стягнення з відповідача на користь позивача суми коштів за відрядження в період з 10 серпня по 01 грудня 2023 року, а справа № 360/1549/24 - стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто вказані справи не підтверджують обізнаність ОСОБА_1 щодо механізму нарахування коштів, що є предметом розгляду в цій справі.
49. З огляду на обставини цієї справи, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зазначає, що для правильного вирішення питання дотримання позивачем строку звернення до суду з позовними вимогами за період з 19 липня 2022 року по 01 грудня 2023 року слід з`ясувати наявність/відсутність у відповідача документального підтвердження ознайомлення позивача до 07 квітня 2025 року з розміром та складовими нарахованого та виплаченого у спірному періоді грошового забезпечення, як-то докази направлення/видачі розрахункових листів, довідок про грошове забезпечення тощо.
50. За результатом установлення указаних обставин стане можливим визначити день, коли позивач дізнався про порушення його прав, свобод чи інтересів, а отже установити початок відліку тримісячного строку звернення до суду з цим позовом у частині вимог за період з 19 липня 2022 року по 01 грудня 2023 року та, за необхідності, з`ясувати наявність поважних причин пропуску такого строку.
51. Ураховуючи наведене, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду дійшов висновку, що суди першої та апеляційної інстанцій при вирішенні питання дотримання позивачем строку звернення до адміністративного суду допустили неправильне застосування норм права, у зв`язку із чим дійшли передчасного висновку про залишення позовної заяви позивача без розгляду.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
52. Відповідно до частини першої статті 353 КАС України підставою для скасування ухвали судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.
53. Оскільки суди попередніх інстанції допустили неправильне застосування норм права, у зв`язку із чим дійшли передчасного висновку про залишення позовної заяви ОСОБА_1 без розгляду, оскаржувані судові належить скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 КАС України, Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
2. Ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 19 червня 2025 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 13 серпня 2025 року скасувати, а справу направити до Луганського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач І. В. Желєзний

Судді М. В. Білак

Ж. М. Мельник-Томенко