Справа № 465/2084/22 Головуючий у 1 інстанції: Мартьянова С.М. 
Провадження № 22-ц/811/2406/25 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

27 березня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі: 
головуючого судді: Шандри М.М.
суддів: Крайник Н.П., Левика Я.А.
секретаря: Чижа Л.М.
за участю: ОСОБА_1 ,
ОСОБА_2 та її представника – ОСОБА_3 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 17 червня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права спільної сумісної власності,
ВСТАНОВИЛА:
У квітні 2022 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , у якому просила встановити факт проживання однією сім`єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу в період із січня 2006 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 її з ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ; визнати спільною сумісною власністю квартиру АДРЕСА_1 .
Як на обґрунтування заявлених вимог позивач посилалася на те, що з січня 2006 року вона і ОСОБА_4 стали жити однією сім`єю без реєстрації шлюбу, мали спільний бюджет, піклувалися один про одного, неодноразово виїжджали разом за кордон на відпочинок. З листопада 2007 року у зв`язку із станом здоров`я ОСОБА_4 мав нерегулярні заробітки, і фактично сім`я утримувалася з доходів позивача. У березні 2008 року ОСОБА_4 продав належну йому квартиру за 10 000,00 грн, і того ж дня позивач і ОСОБА_4 придбали квартиру АДРЕСА_1 , вартістю 20 000,00 грн. Різницю між вартістю проданої і купленої квартири сплачено зі спільного бюджету подружжя. Позивач вважає, що спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя.
03.07.2010 між позивачем і ОСОБА_4 зареєстровано шлюб. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер, після його смерті відкрилась спадщина, до якої увійшла квартира АДРЕСА_1 . В грудні 2021 року позивач і відповідач, яка є дочкою ОСОБА_4 , подали заяви про прийняття спадщини як спадкоємці за законом першої черги.
На підставі наведеного позивачка просила задовольнити її позов.
Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 17.06.2024 позов ОСОБА_2 задоволено.
Встановлено факт проживання однією сім`єю, як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу у період з січня 2006 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Визнано квартиру за адресою: АДРЕСА_2 спільною сумісною власністю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Рішення суду оскаржила відповідачка ОСОБА_1 , подавши апеляційну скаргу.
Зазначає, що таке ухвалено за відсутності письмових чи електронних доказів щодо надання своїх власних коштів на придбання квартири ОСОБА_2 . Зазначає, що майно придбане чоловіком до шлюбу є його особистою приватною власністю. Стверджує, що з усіх документів видно, що батько одноосібно придбав собі спірну квартиру. На думку апелянта, задоволення вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю, як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу у відповідний період, суперечить Сімейному кодексу України, де вказано, що сім`я створюється на підставі шлюбу. Вважає, що проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.
Просить скасувати рішення Франківського районного суду м. Львова від 17.06.2024.
Постановою Львівського апеляційного суду від 05.11.2024 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Франківського районного суду м. Львова від 17.06.2024 – без змін.
Постановою Верховного Суду від 25.06.2025 касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Львівського апеляційного суду від 05.11.2024 скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
У судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 підтримала апеляційну скаргу з підстав, зазначених у ній, ОСОБА_2 та її представник – ОСОБА_3 заперечили проти задоволення скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.
Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).
Згідно із 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам не повністю відповідає.
Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_2 та ОСОБА_4 зареєстрували шлюб 03.07.2010 у Франківському відділі реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 03.07.2010, актовий запис № 252.
21.03.2008 між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , ОСОБА_7 укладено договір купівлі-продажу квартири, за яким продавець продав, а покупці купили в рівних частках кожен квартиру АДРЕСА_3 . Договір посвідчено приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Тишківською Р.І., зареєстровано в реєстрі за №1051.
Того ж дня, 21.03.2008 між ОСОБА_8 та ОСОБА_4 укладенено договір купівлі-продажу квартири, за яким продавець продав, а покупець купив квартиру АДРЕСА_1 . Договір посвідчено приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Тишківською Р.І., зареєстровано в реєстрі за №1056.
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер.
Із заявами про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_4 звернулись дружина, ОСОБА_2 , і його дочка, ОСОБА_1 .
До складу спадщини увійшла квартира АДРЕСА_1 .
Звертаючись до суду із цим позовом, ОСОБА_2 покликалася на те, що вона почала проживати зі спадкодавцем однією сім`єю без шлюбу з січня 2006 року, тому просила встановити такий факт у судовому порядку та визнати квартиру АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя, оскільки така придбана у 2008 році.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
Частиною другою статті 3 Сімейного кодексу України (далі – СК України) визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Для визначення статусу сім`ї необхідне встановлення трьох складових: особи спільно проживали; ці особи пов`язані спільним побутом; ці особи мають взаємні права та обов`язки (див.: постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18.09.2023 у справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968сво21)).
Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 СК України).
Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі (частини третя, четверта статті 368 ЦК України).
Відповідно до змісту статті 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.
У постанові від 03.07.2019 у справі № 554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19), Велика Палата Верховного Суду зауважила, що, вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України), і підсумувала, що майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними.
Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03.06.1999 № 5-рп/99 обов`язковими умовами для визнання осіб членами сім`ї, крім спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.
Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема, докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю.
Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди зазвичай встановлюють факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясовують час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності.
Для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги беруться показання свідків про спільне проживання фактичного подружжя та ведення ними спільного побуту, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання) чоловіка та жінки, фотографії певних подій, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо.
Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 12.12.2019 у справі № 466/3769/16 (провадження № 61-5296св19), від 27.02.2019 у справі № 522/25049/16-ц (провадження № 61-11607св18), від 11.12.2019 у справі № 712/14547/16-ц (провадження № 61-44641св18), від 24.01.2020 у справі № 490/10757/16-ц (провадження № 61-42601св18), від 08.12.2021 у справі № 531/295/19 (провадження № 61-3071св21) та інших.
Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно-правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. Підтвердженням цього може бути їх реєстрація за таким місцем проживання, пояснення свідків, представників житлово-експлуатаційної організації. Щодо часу проживання слід зазначити, що за своєю природою проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини (див.: постанову Верховного Суду від 30.10.2019 у справі № 643/6799/17 (провадження № 61-1623св19)).
Згідно з частинами першою-четвертою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).
Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту спільного проживання, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці.
Проаналізувавши наявні у справі докази, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що вимоги позивачки про встановлення факту її проживання з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з січня 2006 року по 03.07.2010, є підставними та підлягають до задоволення.
Так, з акту від 11.05.2022, затвердженого директором ЛКП «Львівський ліхтар» Шпак І.М., вбачається, що комісія в складі головного інженера ЛКП «Львівський ліхтар» Ковалка О.М., майстрів дільниць ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , провели обстеження кв. АДРЕСА_1 , за зверненням ОСОБА_2 та зі слів свідків: ОСОБА_11 , ОСОБА_12 склали акт про те, що в квартирі АДРЕСА_1 з квітня 2008 року проживала та проживає без реєстрації, по даний час, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
Допитані в суді першої інстанції як свідки ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 підтвердили, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу.
Також судом першої інстанції було оглянуто фотосвітлини, на яких зображені позивачка і ОСОБА_4 у м. Познань у 2006 році. Відповідачка впізнала свого батька на фотосвітлинах.
Із копій закордонних паспортів ОСОБА_2 і ОСОБА_4 вбачається, що вони спільно подорожували.
Відповідно до гарантійного талона на придбання опалювального котла марки «Vaillant», такий був придбаний ОСОБА_4 22.02.2008 для встановлення у квартиру по АДРЕСА_4 , яка зазначена ним як адреса його проживання. Позивачка пояснила, що вона є власником зазначеної квартири. 
Із гарантійного талона та квитанції на придбання тримеру (газонокосарки) від 14.04.2008 вбачається, що його придбала ОСОБА_2 , при цьому адресою її проживання зазначено: АДРЕСА_2 . 
Крім цього, колегія суддів враховує, що у подальшому ОСОБА_2 та ОСОБА_4 зареєстрували шлюб, у якому прожили понад 10 років.
З огляду на вказане, колегія суддів дійшла до висновку, що наявні у матеріалах справи докази, а також показання свідків у сукупності підтверджують факт наявності між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 усталених відносин, притаманних подружжю, зокрема: проживання сторін за однією адресою, наявність взаємних сімейних прав та обов`язків, спільний відпочинок, здійснення витрат на придбання техніки. 
Рішення суду в цій частині законне та обґрунтоване, а доводи апеляційної скарги правильних висновків суду першої інстанції не спростовують.
Разом з тим, колегія суддів не може погодитись із рішенням суду в частині визнання квартири за адресою: АДРЕСА_2 спільною сумісною власністю ОСОБА_2 , та ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , з огляду на таке.
Як встановлено, 21.03.2008 ОСОБА_4 продав належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_3 за ціною 10 000,00 грн.
Спірна квартира за адресою: АДРЕСА_2 , була придбана ОСОБА_4 того ж дня (21.03.2008) на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу, відповідно до якого вартість квартири становила 20 000,00 грн.
У судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_2 підтвердила, що спірна квартира була придбана за ціною 20 000,00 грн, з яких 10 000,00 грн – кошти, отримані ОСОБА_4 від продажу належної йому квартири, та 10 000,00 грн – спільні кошти ОСОБА_4 та позивачки.
Таким чином, оскільки спірна квартира була придбана під час фактичного проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_4 однією сім`єю без реєстрації шлюбу, та враховуючи, що частина квартира придбана за особисті кошти ОСОБА_4 , колегія суддів дійшла до висновку про наявність підстав для визнання частини спірної квартири спільною сумісною власністю  ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , тому рішення суду в цій частині слід змінити.
Відповідно до положень п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити його.
Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
За таких обставин, рішення суду слід змінити в частині визнання спірної квартири спільною сумісною власністю ОСОБА_2 , та ОСОБА_4 . В решті рішення суду – залишити без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, 
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Франківського районного суду м. Львова від 17 червня 2024 року змінити в частині визнання квартири за адресою: АДРЕСА_2 спільною сумісною власністю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Визнати частину квартири за адресою: АДРЕСА_2 спільною сумісною власністю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
У решті рішення суду залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її ухвалення.

Повний текст постанови складено: 27.03.2026

Головуючий 

Судді