Дата документу 23.03.2026
Справа № 501/5591/25
2/501/1158/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 березня 2026 року Чорноморський міський суд Одеської області у складі головуючого судді Петрюченко М.І., 
за участю секретаря судового засідання - Тейбаш Н.Д.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Чорноморську Одеської області цивільну справу за 
позовом ОСОБА_1 
до
відповідача: Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ»
предмет та підстави позову: про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку з невиконанням рішення суду
ухвалив рішення та 
В С Т А Н О В И В:
І. Виклад позиції позивача та заперечень відповідача
ОСОБА_1 10.12.2025 звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» про визнання незаконним та скасування наказу, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку з невиконанням рішення суду, згідно якого просить суд стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 31.05.2022 по 27.01.2023 у сумі 36 634,48 грн.
Позов обґрунтовано тим, що позивач працює в ДП «МТП «Чорноморськ»» на різних посадах.
Наказом №605 від 06.12.2018 «Про зміни істотних умов праці для докерів-механізаторів 4 терміналу» позивачу встановлено новий режим роботи.
Наказом директора №136/0-1 «Про припинення трудового договору», позивача звільнено з 25.03.2019.
Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 07.07.2020 по справі №501/693/19 позовні вимоги ОСОБА_1 до Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ», за участю третьої особи - Незалежна профспілка працівників морського торгового порту «Чорноморськ» про визнання незаконними та скасування наказів № 605 від 06.12.2018 «Про зміни істотних умов праці для докерів-механізаторів 4 терміналу» та № 216/О-1 від 23.04.2019 про припинення трудового договору, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - залишено без задоволення.
Постановою Одеського апеляційного суду від 31.05.2022 по справі №501/693/19 рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 07.07.2020 скасовано.
Прийнято постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 до Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ», третя особа: Незалежна профспілка працівників «Морського торгового порту «Чорноморськ», про визнання наказів незаконними та їх скасування, про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, задоволено.
Визнано незаконним та скасовано наказ тимчасово виконуючого обов`язки директора Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» за № 605 від 06.12.2018 року «Про зміну істотних умов праці», в частині встановлення докеру-механізатору четвертого класу четвертого терміналу ОСОБА_1 пунктом 2 Наказу режиму роботи.
Визнано незаконним та скасовано наказ виконуючого обов`язки директора Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» за №136/О-1 від 13.03.2019 року «Про припинення трудового договору» і звільнення ОСОБА_1 з Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ».
Поновлено ОСОБА_1 у Державному підприємстві «Морський торговельний порт «Чорноморськ», на посаді докера-механізатора четвертого класу четвертого терміналу.
Стягнуто з Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 25.03.2019 по 25.05.2022 року у розмірі 82 427,58 грн.
27.01.2023 наказом №38, з метою виконання постанови Одеського апеляційного суду від 31.05.2022 по справі № 501/693/19, скасовано наказ № 605 від 06.12.2018 «Про зміну істотних умов праці» в частині встановлення докеру-механізатору четвертого класу 4 терміналу ОСОБА_1 пунктом 2 наказу режиму роботи; скасовано наказ від 13.03.2019 № 136/О-1 «Про припинення трудового договору» і звільнення ОСОБА_1 з ДП «МТП «Чорноморськ»; поновлено 26.03.2019 ОСОБА_1 на посаді докера-механізатора четвертого класу 4 терміналу ДП «МТП «Чорноморськ».
Позивач, посилаючись на затримку відповідачем розрахунку при звільненні, звернувся до суду з відповідним позовом.
Відповідач 16.02.2026 надав відзив на позов, просить суд у задоволенні позову відмовити повністю, посилаючись на те, що позивач звернувся до суду з пропуском строку звернення до суду та не навів поважних причин такого пропуску, а тому відповідно до ст.233 КЗпП України має бути відмовлено в задоволенні позову.
ІІ. Інші процесуальні дії у справі.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу від 10.12.2025 справа розподілена для розгляду судді Петрюченко М.І. (а.с.16).
Ухвалою судді позовну заяву залишено без руху (а.с.19-20).
Ухвалою судді Чорноморського міського суду Одеської області 28.01.2026 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження (а.с.38-39).
Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
ІІІ. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин.
Судом встановлено, що позивач працює в ДП «МТП «Чорноморськ»» на різних посадах.
Наказом №605 від 06.12.2018 «Про зміни істотних умов праці для докерів-механізаторів 4 терміналу», позивачу встановлено новий режим роботи.
Наказом директора №136/0-1 «Про припинення трудового договору», позивача звільнено з 25.03.2019.
Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 07.07.2020 по справі №501/693/19 позовні вимоги ОСОБА_1 до Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ», за участю третьої особи - Незалежна профспілка працівників морського торгового порту «Чорноморськ» про визнання незаконними та скасування наказів № 605 від 06.12.2018 «Про зміни істотних умов праці для докерів-механізаторів 4 терміналу» та № 216/О-1 від 23.04.2019 про припинення трудового договору, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - залишено без задоволення.
Постановою Одеського апеляційного суду від 31.05.2022 по справі №501/693/19 рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 07.07.2020 скасовано.
Прийнято постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 до Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ», третя особа: Незалежна профспілка працівників «Морського торгового порту «Чорноморськ», про визнання наказів незаконними та їх скасування, про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, задоволено.
Визнано незаконним та скасовано наказ тимчасово виконуючого обов`язки директора Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» за № 605 від 06.12.2018 року «Про зміну істотних умов праці», в частині встановлення докеру-механізатору четвертого класу четвертого терміналу ОСОБА_1 пунктом 2 Наказу режиму роботи.
Визнано незаконним та скасовано наказ виконуючого обов`язки директора Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» за №136/О-1 від 13.03.2019 року «Про припинення трудового договору» і звільнення ОСОБА_1 з Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ».
Поновлено ОСОБА_1 у Державному підприємстві «Морський торговельний порт «Чорноморськ», на посаді докера-механізатора четвертого класу четвертого терміналу.
Стягнуто з Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 25.03.2019 по 25.05.2022 року у розмірі 82 427,58 грн.
27.01.2023 наказом №38, з метою виконання постанови Одеського апеляційного суду від 31.05.2022 по справі № 501/693/19, скасовано наказ № 605 від 06.12.2018 «Про зміну істотних умов праці» в частині встановлення докеру-механізатору четвертого класу 4 терміналу ОСОБА_1 пунктом 2 наказу режиму роботи; скасовано наказ від 13.03.2019 № 136/О-1 «Про припинення трудового договору» і звільнення ОСОБА_1 з ДП «МТП «Чорноморськ»; поновлено 26.03.2019 ОСОБА_1 на посаді докера-механізатора четвертого класу 4 терміналу ДП «МТП «Чорноморськ».
ІV. Оцінка Суду.
Статтею 43 Конституції України закріплено право на працю і заробітну плату, а саме визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижче від визначеної законом.
Стаття 55 Конституції України наголошує, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
Частиною 1 ст.47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу.
Відповідно до ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
За затримку розрахунку при звільненні передбачена відповідальність відповідно до ст.117 КЗпП України, якою визначено, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.
З викладеного вбачається, що передбачений ч.1 ст.117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних працівникові сум у строки, зазначені у ст.116 КЗпП України.
Оскільки відповідач не довів, що порушення строків виплати заробітної плати сталося внаслідок непереборної сили, то, відповідно він, як роботодавець, не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України.
Згідно п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках передбачених законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
Судом встановлено, що позивач працює в ДП «МТП «Чорноморськ»» на різних посадах.
Наказом №605 від 06.12.2018 «Про зміни істотних умов праці для докерів-механізаторів 4 терміналу». Позивачу встановлено новий режим роботи.
Наказом директора №136/0-1 «Про припинення трудового договору», позивача звільнено з 25.03.2019.
Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 07.07.2020 по справі №501/693/19 позовні вимоги ОСОБА_1 до Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ», за участю третьої особи - Незалежна профспілка працівників морського торгового порту «Чорноморськ» про визнання незаконними та скасування наказів № 605 від 06.12.2018 «Про зміни істотних умов праці для докерів-механізаторів 4 терміналу» та № 216/О-1 від 23.04.2019 про припинення трудового договору, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - залишено без задоволення.
Постановою Одеського апеляційного суду від 31.05.2022 по справі №501/693/19 рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 07.07.2020 скасовано.
Прийнято постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 до Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ», третя особа: Незалежна профспілка працівників «Морського торгового порту «Чорноморськ», про визнання наказів незаконними та їх скасування, про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, задоволено.
Визнано незаконним та скасовано наказ тимчасово виконуючого обов`язки директора Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» за № 605 від 06.12.2018 року «Про зміну істотних умов праці», в частині встановлення докеру-механізатору четвертого класу четвертого терміналу ОСОБА_1 пунктом 2 Наказу режиму роботи.
Визнано незаконним та скасовано наказ виконуючого обов`язки директора Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» за №136/О-1 від 13.03.2019 року «Про припинення трудового договору» і звільнення ОСОБА_1 з Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ».
Поновлено ОСОБА_1 у Державному підприємстві «Морський торговельний порт «Чорноморськ», на посаді докера-механізатора четвертого класу четвертого терміналу.
Стягнуто з Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 25.03.2019 по 25.05.2022 року у розмірі 82 427,58 грн.
27.01.2023 наказом №38, з метою виконання постанови Одеського апеляційного суду від 31.05.2022 по справі № 501/693/19, скасовано наказ № 605 від 06.12.2018 «Про зміну істотних умов праці» в частині встановлення докеру-механізатору четвертого класу 4 терміналу ОСОБА_1 пунктом 2 наказу режиму роботи; скасовано наказ від 13.03.2019 № 136/О-1 «Про припинення трудового договору» і звільнення ОСОБА_1 з ДП «МТП «Чорноморськ»; поновлено 26.03.2019 ОСОБА_1 на посаді докера-механізатора четвертого класу 4 терміналу ДП «МТП «Чорноморськ».
Разом з тим, представник відповідача просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити, мотивуючи тим, що позивач пропустив строк для оскарження наказів, в позовній заяві не наведено причин пропуску строку для звернення до суду та не порушується питання про поновлення судом строків для оскарження наказів.
Відповідно до ч.1 ст.233 Кодексу законів про працю України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.
Згідно ст.234 Кодексу законів про працю України, у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.
Згідно ст.236 Кодексу законів про працю України, у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.
Отже, строки звернення до суду у справах щодо трудових правовідносин врегульовано нормами КЗпП України.
Зазначені строки звернення до суду застосовуються виключно щодо спорів, які за своєю юридичною природою належать до трудового права.
Так, ч.1 ст.233 КЗпП України, підтверджує визнання тримісячного строку як загального строку для звернення за захистом суб`єктивних трудових прав працівників. Разом з тим виняток ця стаття встановлює для спорів про звільнення.
Повторюючи загальне правило про те, що строк для звернення обчислюється з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, стаття 233 КЗпП України конкретизує це правило стосовно звільнення працівника.
Встановлені статтею 233 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. Ці строки не перериваються і не зупиняються.
Відповідно до статті 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.
Разом з тим, якщо строк звернення до суду, установлений статтею 233 КЗпП України, пропущено без поважних причин, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог у зв`язку з пропуском зазначеного строку.
Аналогічні правові позиції викладені у постанові Верховного Суду України від 06.04.2016 у справі за №6-409цс16 та постанові Верховного Суду України від 05.07.2017 у справі за №6-1033цс17.
Відповідно до ст.254 ЦК України та ст.124 ЦПК України, строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку. Якщо закінчення строку, обчислюваного місяцями, припадає на такий місяць, що відповідного числа не має, строк закінчується в останній день цього місяця.
Згідно ст.123 ЦПК України, перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Суд приймає до уваги, що позивач фактично знав про порушення його трудових прав та не спростовано позивачем в судовому засіданні.
Отже, строк, протягом якого позивач мав право звернутись до суду з даним позовом має обчислюватись з 27.10.2023, перебіг якого закінчився 27.01.2024.
Позивач звернувся до суду з позовом 10.12.2025, тобто після спливу позовної давності.
З огляду на наведені обставини та враховуючи, що позивачем не доведено поважності причин пропуску строку звернення до суду з даним позовом, суд вважає такий строк пропущеним, а відтак у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі.
Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно з ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
З огляду на викладене вище, приймаючи до уваги фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для надання оцінки решті доводів, наведених сторонами по справі в обґрунтування власних правових позицій, оскільки їх дослідження судом у будь-якому випадку не матиме наслідком спростування висновків, до яких суд дійшов по тексту рішення вище щодо суті позовних вимог.
Керуючись ст.ст.2, 5, 10-13, 18, 141, 158, 258-259, 263 Цивільного-процесуального кодексу України, Суд
УХВАЛИВ:
У позові ОСОБА_1 до Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у звязку з невиконанням рішення суду - відмовити повністю.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя Чорноморського міського 
суду Одеської області М.І.Петрюченко