Справа № 504/2246/19
Номер провадження 1-кп/504/150/26
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14.04.2026 року	с-ще Доброслав 	

Доброславський районний суд Одеської області:
у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 розглянувши в залі суду в селищі Доброслав обвинувальний акт у кримінальному провадженні, що внесене до ЄРДР за №42018161010000538 від 26.11.2018 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпродзержинськ Дніпропетровської області, раніше не судимого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,-
ВСТАНОВИВ:
відповідно до Указу виконувача обов`язків Президента України № 303/2014 від 17.03.2014 «Про часткову мобілізацію» на території України почав діяти особливий період, який триває до теперішнього часу.
29.09.2017 ОСОБА_4 призваний ІНФОРМАЦІЯ_2 для проходження військової служби за контрактом та направлений для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 .
16.01.2018 ОСОБА_4 наказом Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) №10-РС призначено на посаду оператора зенітної обслуги 5 зенітної ракетної батареї 2 зенітного ракетного дивізіону військової частини НОМЕР_2 .
23.01.2018 ОСОБА_4 наказом командира військової частини НОМЕР_3 №17 зараховано до списків особового складу, поставлено на всі види забезпечення та призначено на вищевказану посаду.
Згідно положень п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (в редакції від 01.01.2019, що була чинна на момент вчинення кримінального правопорушення), початком проходження військової служби для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом у тому числі військовозобов`язаних вважається день зарахування до списків особового складу військової частини.
Відтак, з 29.09.2017, тобто з моменту зарахування ОСОБА_4 до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 він набув статусу військовослужбовця - особи, яка проходить військову службу та з цього ж дня розпочав виконання свого військового обов`язку - проходження військової служби.
Згідно вимог п.п. 1, 2, 3 ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (в редакції від 01.01.2019, що була чинна на момент вчинення кримінального правопорушення) військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, Якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника) на шляху прямування на службу або зі служби, піл час службових поїздок, повернення до місця служби.
Наказом командира військової частини НОМЕР_2 , від 23.01.2018 №17 (по стройовій частині) ОСОБА_4 , зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 , поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду оператор зенітної обслуги 5 зенітної ракетної батареї 2 зенітного ракетного дивізіону.
Проте, всупереч вищезазначених вимог закону, ОСОБА_4 будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом та проходячи її на посаді оператор зенітної обслуги 5 зенітної ракетної батареї 2 зенітного ракетного дивізіону військової частини НОМЕР_2 у військовому званні старший солдат, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій і передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, з метою тимчасово ухилитися від виконання обов`язків військової служби, без поважних причин, о 08 год. 00 хв. 26.06.2018, не з`явився вчасно на службу до військової частини НОМЕР_2 , яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 та ухилявся від проходження військової служби проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби до 17 год. 30 хв. 26.06.2019.
26.06.2019 старшого солдата ОСОБА_4 було затримано в порядку ч. 3 ст. 2018 КПК України.
Таким чином, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 407 КК України, - самовільне залишення військової частини або місця служби військовослужбовцем, а також нез`явлення його вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад три доби, вчинені в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.
В судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у скоєнні вказаного злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, визнав повністю, надав показання, щодо обставин залишення військової частини. 
Оскільки обвинувачений ОСОБА_4 визнав свою винуватість у скоєнні злочину, підтвердивши викладене в обвинувальному акті, фактичні обставини ніким з учасників судового провадження не оспорюються, відсутні заперечення та сумніви у добровільності їх позицій, суд, з`ясувавши думку учасників судового засідання, роз`яснив сторонам кримінального провадження вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України і наслідки обмеження обсягу доказів, за згодою учасників судового засідання, визнав недоцільним дослідження інших доказів, крім показань обвинуваченого та характеризуючих матеріалів відносно обвинуваченого. Обвинуваченому було роз`яснено, що в даному випадку він позбавляється права оскаржувати в апеляційному порядку фактичні обставини справи, встановлені доказами, які судом не були досліджені.
На підставі вищезазначеного, оцінюючи отримані в суді докази, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України, тобто самовільне залишення військової частини або місця служби військовослужбовцем, а також нез`явлення його вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад три доби, вчинені в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, є доведеною повністю, а тому суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за ч. 4 ст. 407 КК України.
При призначенні покарання, суд зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Так, відповідно до ст.12 КК України злочин, передбачений ч.4 ст.407 КК України є тяжким злочином.
ОСОБА_4 є громадянином України, не одруженим, має середню освіту, не працює, раніше не судимий, не має важких захворювань, утриманців не має, визнав свою вину у вчиненому злочині, щиро розкаявся, відомості про перебування на обліку в лікаря нарколога та психіатра відсутні. 
Обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_4 є щире каяття.
Обставини, які обтяжують покарання ОСОБА_4 не встановлені.
Таким чином, необхідне й достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень, буде покарання у виді позбавлення волі у мінімальних межах санкції ч. 4 ст. 407 КК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України, в редакції, що діяла на час чинення кримінального правопорушення, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням. 
Суд враховує, що обвинувачений вчинив тяжке кримінальне правопорушення, шкода від котрого завдана виключно суспільним інтересам. При цьому, обвинувачений перебував у стані самовільного залишення військової частини з 26.06.2018 по день його фактичного затримання у порядку ст. 208 КПК України – 26.06.20219 року, тобто близько одного року. Обвинувачений не працює, не одружений, не має утриманців, постійного місця проживання, також не має, раніше не судимий. Обвинувачений вину у вчиненому визнав, щиро розкаявся. Обвинувачений, в судові засідання не з`являвся, будучи достеменно обізнаним про розгляд кримінального провадження відносно нього, не повідомив суд про зміну місця проживання, внаслідок чого 04.05.2023 року був оголошений у розшук і до 25.02.2026 року (час його затримання) до суду не з`являвся, жодних повідомлень не надсилав, а тому суд вважає, що останній ухилявся від суду.
За таких обставин, враховуючи процесуальну поведінку обвинуваченого, яка характеризує його особу, а також й інші вищевказані характеризуючи дані, щодо обвинуваченого, характер вчиненого кримінального правопорушення, суд не знаходить підстав для застосування дії ст. 75 КК України, у цьому кримінальному провадженні.
Запобіжний захід обвинуваченому у виді тримання під вартою, слід залишити незмінним до набрання вироком законної сили.
Процесуальні витрати відсутні, цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено. Речові докази до кримінального провадження не долучались.
Враховуючи наведене, на підставі вище викладеного, керуючись ст. ст. 349, 368, 373-374, 376, 392- 395 КПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчинені злочину, передбаченого ч. 4 ст.407 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.
Запобіжний захід ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у виді тримання під вартою залишити без змін до моменту набрання вироком суду законної сили, у разі розгляду в суді апеляційної інстанції - до вирішення питання про зміну або скасування запобіжного заходу судом апеляційної інстанції.
Строк відбування покарання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 рахувати з часу набрання вказаним вироком законної сили. 
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, зарахувати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у строк відбуття призначеного покарання строк тримання під вартою під час досудового слідства та судового розгляду кримінального провадження з 26.06.2019 по 27.06.2019 року та з 01.03.2026 року до дня набрання вироком законної сили включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі.
Вирок може бути оскаржений шляхом подачі апеляції через Доброславський районний суд Одеської області до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з моменту його проголошення з урахуванням особливостей ч. 3 ст. 349 КПК України.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку вручити обвинуваченому, захиснику та прокурору негайно після його проголошення.

Суддя:           ОСОБА_1