ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33601 , м. Рівне, вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 березня 2026 року   Справа № 906/1318/24 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючий суддя Філіпова Т.Л., суддя Бучинська Г.Б. ,  суддя Маціщук А.В. 

секретар судового засідання Кушнірук Р. В.
за участю представників сторін:
позивача: не з`явився 
відповідача: не з`явився 
третьої особи: не з`явився
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України на рішення Господарського суду Житомирської області від 24.09.25р. у справі №906/1318/24, ухвалене суддею Кравець С.Г., повне рішення складено 03.10.25р. 
за позовом Військової частини НОМЕР_1 
до відповідача Приватного акціонерного товариства "Житомирський завод хімічного волокна"
за участю у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Комунального підприємства "Житомирводоканал" Житомирської міської ради
про визнання недійсним договору та стягнення 52 430,20грн, 

Військова частина НОМЕР_1 звернулася до Господарського суду Житомирської області з позовом до Приватного акціонерного товариства "Житомирський завод хімічного волокна" у якому просить визнати недійсним договір №9-22 від 26.01.2022, який укладений між Військовою частиною НОМЕР_1 та ПрАТ "Житомирський завод хімічного волокна" як такий, що суперечить інтересам держави і суспільства та стягнути з ПрАТ "Житомирський завод хімічного волокна" на користь держави в особі Військової частини НОМЕР_1 грошові кошти в сумі 52 430,20грн, сплачені за договором № 9-22 від 26.01.2022.
Рішенням Господарського суду Житомирської області від 24.09.2025р. - у задоволенні позову Військовій частині НОМЕР_1 - відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, Військова частина НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України звернулась до Північно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить поновити Військовій частині НОМЕР_1 строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Житомирської області від 24.09.2025 у справі №906/1318/24. Відкрити апеляційне провадження у справі №906/1318/24 за позовом Військової частини НОМЕР_1 до Приватного акціонерного товариства "Житомирський завод хімічного волокна", за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Комунального підприємства "Житомирводоканал" Житомирської міської ради, про визнання недійсним договору № 9-22 від 26.01.2022, який укладений між Військовою частиною НОМЕР_1 та ПрАТ "Житомирський завод хімічного волокна" як такого, що суперечить інтересам держави і суспільства та стягнення з ПрАТ "Житомирський завод хімічного волокна" на користь держави в особі Військової частини НОМЕР_1 грошових коштів в сумі 52 430,20 грн. Скасувати рішення Господарського суду Житомирської області від 24.09.2025 у справі № 906/1318/24 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги Військової частини НОМЕР_1 .
Оскільки апеляційна скарга надійшла без матеріалів справи, суд апеляційної інстанції витребував їх у Господарського суду Житомирської області.
22.12.2025 матеріали справи №906/1318/24 надійшли на адресу Північно-західного апеляційного господарського суду.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 24.12.2025 р. апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України на рішення господарського суду Житомирської області від 24.09.25р. у справі №906/1318/24 - залишено без руху. Запропоновано Військовій частині НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги подати належні докази сплати судового збору в розмірі 7267,20 грн. та подати опис вкладення у цінний лист, як доказ надсилання апеляційної скарги Приватному акціонерному товариству "Житомирський завод хімічного волокна" та Комунальному підприємству "Житомирводоканал" Житомирської міської ради або доказ надсилання апеляційної скарги до його електронного кабінету. 
06.01.2026р. Військова частина НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України надіслала на адресу апеляційного господарського суду заяву про усунення недоліків .
Разом з тим в прохальній частині апеляційної скарги представник апелянта просить поновити строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Житомирської області від 24.09.2025р. у справі №906/1318/24.
Ухвалами Північно-західного апеляційного господарського суду від 13.01.2026 р. поновлено Військовій частині НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України на рішення Господарського суду Житомирської області від 24.09.25р. у справі №906/1318/24. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України на рішення Господарського суду Житомирської області від 24.09.25р. у справі №906/1318/24. Зупинено дію рішення Господарського суду Житомирської області від 24.09.25р. у справі №906/1318/24. Запропоновано Приватному акціонерному товариству "Житомирський завод хімічного волокна" та Комунальному підприємству "Житомирводоканал" Житомирської міської ради надати апеляційному суду відзив на апеляційну скаргу в строк до 02.02.2026 р.., розгляд апеляційної скарги призначено на 05.02.2026 о. о 10:30 год.
05.02.2026 р. представником Військової частини НОМЕР_1 , через систему "Електронний суд" подано клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату, у зв`язку з неможливістю прибути у судове засідання, оскільки з 04.02.2026 звільнений від виконання службових обов`язків у зв`язку з хворобою.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 05.02.2026 р. розгляд апеляційної скарги відкладено на "16" березня 2026 р. о 12:00 год. у приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду за адресою: 33601, м. Рівне, вул. Яворницького, 59 у залі судових засідань № 2.
Згідно з табелем обліку робочого часу Північно-західного апеляційного господарського суду комп`ютерної програми "Діловодство спеціалізованого суду" суддя член-колегії Василишин А.Р. відсутній у зв`язку з підвищенням кваліфікації з 16 березня 2026 року по 20 березня 2026 року включно.
Розпорядженням керівника апарату №01-05/180 від 16.03.2026р. з метою недопущення порушення процесуальних строків та відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України, Положення про автоматизовану систему документообігу суду, п. 8.6 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Північно-західному апеляційному господарському суді, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №906/1318/24.
Відповідно до Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено колегію суддів для розгляду справи №906/1318/24 у складі: головуюча суддя Філіпова Т.Л., суддя Маціщук А.В. , суддя Бучинська Г.Б..
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 16.03.2026 р. прийнято апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України на рішення Господарського суду Житомирської області від 24.09.2025р. у справі №906/1318/24 до провадження колегією суддів Північно-західного апеляційного господарського суду у складі: головуюча суддя Філіпова Т.Л., суддя Маціщук А.В., суддя Бучинська Г.Б..
В судове засідання 16.03.2026 р. представники сторін не з`явилися, хоча про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги були повідомленні належним чином.
Згідно з ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
З огляду на вказане, зважаючи, що судом вжито необхідних заходів для завчасного повідомлення сторін про час і місце розгляду справи, приймаючи до уваги ст. 269 Господарського процесуального кодексу України про межі та строки перегляду справ в апеляційній інстанції, враховуючи, що явка учасників справи в судове засідання обов`язковою не визнавалася, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги за відсутності представників сторін за наявними у справі матеріалами.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Північно-західний апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

1.Зміст рішення суду першої інстанції.
Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач не довів, у чому полягала завідомо суперечна інтересам держави і суспільства мета укладення оспорюваного договору, наявність протиправних наслідків цього договору та умислу його сторін, а також не обґрунтував спрямованість та відповідність оспорюваного договору ознакам, які б свідчили про посягання на суспільні, економічні та соціальні основи держави і суспільства. Саме лише посилання позивача на те, що розрахунок по даному договору проведено за державні кошти, не є підставою для визнання договору недійсним з підстав, визначених ст. 203, 215, 228 ЦК України.

2.Узагальнені доводи апеляційної скарги та заперечення інших учасників справи
В апеляційній скарзі Військова частина НОМЕР_1 вказує на те, що Північним офісом Держаудитслужби в Житомирській області проведено ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності Військової частини НОМЕР_1 , в ході якої встановлено що між Військовою частиною НОМЕР_1 (споживач) та КП "Житомирводоканал" ЖМР (виконавець) укладено договір №1221/32-22 від 09.02.2022 про надання послуг з централізованого водопостачання та договір №1221/33-22 від 09.02.2022 про надання послуг з централізованого водовідведення. Водночас, позивач уклав договір №9-22 від 26.01.2022 з ПрАТ "Житомирський завод хімічного волокна" про відшкодування витрат за комунальні послуги з транспортування стоків (водовідведення) за державні кошти та сплатив на його виконання суму коштів у розмірі 52 430,20грн. 
Військовою частиною НОМЕР_1 подано позов до адміністративного суду про визнання протиправними та скасування окремих положень індивідуального правового акту - вимоги Північного офісу Держаудитслужби в Житомирській області "Щодо усунення порушень законодавства" №260602-14/2787-2023 від 20.09.2023 року та акту ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності Військової частини НОМЕР_1 №08-30/7 від 17.08.2023 в частині зобов`язання позивача забезпечити відшкодування коштів (збитків) в сумі 273 049,48грн, заподіяних внаслідок оплати ПрАТ "Житомирський завод хімічного волокна" послуг, які фактично ним не надавались. Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 16.04.2024 у справі №240/33811/23 у задоволенні позовних вимог відмовлено. Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 28.06.2024 рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 16.04.2024 у справі №240/33811/23 залишено без змін, а апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 без задоволення. 
Позивач посилається на те, що ПрАТ "Житомирський завод хімічного волокна" не надало документальних підтверджень витрат, понесених для надання послуг з транспортування стоків (водовідведення), які Військова частина НОМЕР_1 відобразила у своїх облікових даних. За інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ПрАТ "Житомирський завод хімічного волокна" не надає послуги з водовідведення. Оскільки послуги фактично не були надані, сплата суми призвела до безпідставного списання коштів та завдання Військовій частині НОМЕР_1 матеріальної шкоди на суму 52 430,20грн. 
Посилаючись на наведене, позивач просить суд визнати недійсним договір №9-22 від 26.01.2022 як такий, що суперечить інтересам держави і суспільства та стягнути з ПрАТ "Житомирський завод хімічного волокна" на користь держави в особі Військової частини НОМЕР_1 грошові кошти у сумі 52 430,20грн.

3.Обставини справи, встановлені апеляційним судом.
26.01.2022 року між Відкритим акціонерним товариством "Житомирський завод хімічного волокна" (виконавець) та Військовою частиною НОМЕР_1 (споживач) укладено договір №9-22 від 26.01.2022 про відшкодування витрат за комунальні послуги по транспортуванню стоків (водовідведенню) за державні кошти (далі - договір №9-22 від 26.01.2022 року) (т.1, а.с.13-15).
За п.п.1.1, 1.2 якого, виконавець зобов`язується транспортувати від споживача, по своїм трубопроводам, стоки у комунальну каналізаційну систему міста Житомира. Споживач зобов`язується своєчасно і в повному обсязі на умовах даного договору оплачувати відшкодування витрат надані виконавцем за комунальні послуги по транспортуванню своїми трубопроводами стоків за погодженими тарифами зі споживачем.
Загальна ціна по договору на 2022 рік складає 83 999,96грн, в тому числі ПДВ 13 999,99грн (п.1.4 договору №9-22 від 26.01.2022 року).
Відповідно до п.3.1 договору №9-22 від 26.01.2022 року, облік стічних вод, що надходять в каналізацію, визначається по кількості води, що надходять з комунального водопроводу згідно показань водоміра (лічильника). Зняття показників водоміру проводиться помісячно з 10 по 15 число представником виконавця в присутності споживача.
Згідно п.4.1 договору №9-22 від 26.01.2022 року, виконавець забезпечує транспортування стічних вод від споживача в каналізаційну систему міста Житомира в обсязі, встановленому лімітом водопостачання.
Пунктом 6.1 договору №9-22 від 26.01.2022 року передбачено, що відповідальність між виконавцем і споживачем за технічний стан і експлуатацію каналізаційних систем визначається їх балансовою приналежністю. За кожен день прострочення виконання зобов`язання за цим договором винна сторона зобов`язана сплатити на користь іншої сторони пеню в розмірі однієї облікової ставки НБУ від суми договору за кожен день прострочення виконання зобов`язання. Розмежування балансової належності та відповідальності сторін встановлюються: каналізаційні мережі, які забезпечують відведення стоків від підприємств, відомчих, жилих, а також споруди на них до вуличної каналізаційної мережі з каналізаційним колодязем на ній в точці, яка належить споживачу і ним експлуатується. 
Даний договір набирає чинності з дня підписання обома сторонами і діє до 31.12.2022 року, та вважається щорічно продовженим, якщо за місяць до закінчення строку не буде однією з сторін письмового повідомлено про відмову від діючого договору або його перегляд (п.7.1 договору №9-22 від 26.01.2022 року).
Додатком №1 від 26.01.2022 року до договору №9-22 від 26.01.2022 року є калькуляція витрат за послуги по транспортуванню стоків з використанням каналізаційної насосної станції ВАТ "Житомирський завод хімічного волокна" для Військової частини НОМЕР_1 (т.1, а.с.16).
Договір №9-22 від 26.01.2022 року про відшкодування витрат за комунальні послуги по транспортуванню стоків (водовідведенню) за державні кошти та додаток №1 від 26.01.2022 року до договору підписані представниками сторін, а їх підписи скріплені печатками юридичних осіб.
На виконання умов договору №9-22 від 26.01.2022 року, між ВАТ "Житомирський завод хімічного волокна" (виконавець) та Військовою частиною НОМЕР_1 підписано акти здачі-приймання робіт (надання послуг) на загальну суму 52 430,20грн, а саме: від 14.04.2022 року на суму 9 446,40грн; від 18.05.2022 року на суму 7 897,94грн; від 27.06.2022 року на суму 7 865,00грн; від 25.07.2022 року на суму 6 666,02грн; від 31.08.2022 року на суму 3 674,02грн; від 02.11.2022 року на суму 7 425,02грн; від 22.11.2022 року на суму 7 678,03грн; від 26.12.2022 року на суму 573,16грн; від 28.12.2022 року на суму 1 204,61грн (т.1, а.с.57-65).
Військовою частиною НОМЕР_1 сплачено на користь відповідача суму у загальному розмірі 52 430,20грн, згідно платіжних доручень: №728 від 20.04.2022 року на суму 9 446,40грн; №1034 від 20.05.2022 року на суму 7 897,94грн; №1545 від 04.07.2022 року на суму 7 865,00грн; №1951 від 01.08.2022 року на суму 6 666,02грн; від 02.09.2022 року на суму 3 674,02грн; №3126 від 10.11.2022 року на суму 7 425,02грн; №3374 від 28.11.2022 року на суму 7 655,42грн; №3373 від 28.11.2022 року на суму 22,61грн; №3882 від 26.12.2022 року на суму 573,16грн; №4031 від 28.12.2022 року на суму 1 204,61грн (т.1, а.с.66-75).
09.02.2022 року між КП "Житомирводоканал" ЖМР (виконавець) та Військовою частиною НОМЕР_1 (споживач) укладено договір №1221/33-22 від 09.02.2022 про надання послуг з централізованого водовідведення, згідно якого виконавець зобов`язується надавати споживачеві послуги з централізованого водовідведення (послуги з відведення стічних вод), а споживач зобов`язується своєчасно і в повному обсязі, у порядку, строки та на умовах даного договору оплачувати надані йому виконавцем послуги з централізованого водовідведення та плату за абонентське обслуговування, згідно актів наданих послуг (далі - договір №1221/33-22 від 09.02.2022 року) (т.1, а.с.8-12).
Згідно розділу 2 договору №1221/33-22 від 09.02.2022 року, для визначення об`єму стічних вод (централізоване водовідведення), скинутих в систему централізованого водовідведення міста Житомира, споживач зобов`язується додержуватися встановленого порядку обліку води.
Кількість стічних вод (централізоване водовідведення), що надходять в централізовану мережу водовідведення, визначається по кількості води, що надходять із мереж централізованого водопостачання, власних джерел, згідно показань приладу комерційного обліку, а при неможливості отримати такі показання - відповідно до умов чинного законодавства (розділу 3 договору №1221/33-22 від 09.02.2022 року)
Відповідно до п.4.2.4 договору №1221/33-22 від 09.02.2022 року, споживач зобов`язаний мати акт розмежування балансової належності та схему систем внутрішньої схеми водопостачання та водовідведення з зазначенням контрольного колодязя (один екземпляр схеми споживач передає виконавцю разом з підписаним примірником договору).
Пунктом 6.9 договору №1221/33-22 від 09.02.2022 року передбачено, що споживач сплачує виконавцю також вартість поверхневих стічних вод згідно п.3.2 даного договору за тарифами за послуги з централізованого водовідведення, затвердженим уповноваженим органом. При цьому споживач зобов`язується надати виконавцю наступну інформацію: назва об`єкта - Військова частина НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 . 
Даний договір укладений терміном до 31.12.2022 року і набирає чинності з дня його підписання обома сторонами, а в частині розрахунків - до повного їх виконання (п.8.1 договору №1221/33-22 від 09.02.2022 року).
Договір №1221/33-22 від 09.02.2022 року про надання послуг з централізованого водовідведення підписаний представниками сторін, а їх підписи скріплені печатками юридичних осіб.
Управлінням Північного Офісу Держаудитслужби у Житомирській області проведено ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності Військової частини НОМЕР_1 за період з 01.01.2022 року по 31.12.2022 року, за результатами якої складено акт №08-30/7 від 17.08.2023 року Ревізією встановлено, що внаслідок укладання Військовою частиною НОМЕР_1 у 2022 році з ВАТ "Житомирський завод хімічного волокна" договору №9-22 від 26.01.2022 року та сплати по ньому коштів у розмірі 52 430,20грн, військовій частині нанесено матеріальної шкоди (збитків) на суму 52 430,20грн (т.1, а.с.17-22; т.1, а.с.132-174).
Управлінням Північного Офісу Держаудитслужби у Житомирській області, враховуючи виявлені під час ревізії порушення, складено вимогу про усунення порушень законодавства №260602-14/2787-2023 від 20.09.2023 року, у якій, серед іншого, зобов`язано військову частину забезпечити відшкодування на користь Військової частини НОМЕР_1 шкоди (збитків) в загальній сумі 273 049,48грн, заподіяної внаслідок оплати ВАТ "Житомирський завод хімічного волокна" послуг, які фактично ним не надавались (т.1, а.с.23-25). 
Військова частина НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України звернулася до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом, у якому просила визнати протиправними та скасувати окремі положення індивідуального правового акту вимоги Північного офісу Держаудитслужби в Житомирській області "Щодо усунення порушень законодавства" від 20.09.2023 №260602-14/2787-2023 в частині зобов`язання в/ч НОМЕР_1 забезпечити відшкодування на користь в/ч НОМЕР_1 шкоди (збитків) в загальній сумі 273 049,48грн, заподіяної внаслідок оплати ВАТ "Житомирський завод хімічного волокна" послуг, які фактично ним не надавались, відповідно до норм ст. 216 - 229 ГК України від 16.01.2003 №436-IV, ст. 22, 610 - 625 ЦК України від 16.01.2003 №435- IV.
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 16.04.2024 року у задоволенні позову відмовлено (т.1, а.с.26-37).
Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 18.06.2024 року апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України залишено без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 16.04.2024 року - без змін (т.1, а.с.38-48).
Військова частина НОМЕР_1 претензією №10/8937-24-вих від 21.09.2024 пропонувала відповідачу повернути 52 430,20грн безпідставно сплачених коштів за договором №9-22 від 26.01.2022 року (т.1, а.с.76-78).
Відповідач залишив претензію без задоволення, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом.
Рішенням Господарського суду Житомирської області від 24.09.2025р. - у задоволенні позову Військовій частині НОМЕР_1 - відмовлено.

4.Правові норми, які застосовуються апеляційним судом до спірних правовідносин.
Відповідно до статті 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
Здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частини перша, друга статті 5 ГПК України).
За частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Статтею 4 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
В силу частини першої статті 5 Господарського процесуального кодексу України здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Одним із способів захисту цивільних прав та інтересу є визнання правочину недійсним (пункт 2 частини другої 2 статті 16 Цивільного кодексу України).
Статтею 203 Цивільного кодексу України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.
Так, згідно зі цією статтею зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (частина перша). Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (частина друга). Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (частина третя). Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (частина п`ята). Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей (частина шоста).
Статтею 204 Цивільного кодексу України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Згідно з частинами першою, третьою статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
За змістом статті 215 наведеного Кодексу вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненим правочином.
Статтею 228 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. У разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.
Закон України "Про житлово-комунальні послуги" регулює відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг. Предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг, зокрема, з централізованого водовідведення.
Відповідно до статті 6 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг.
Виконавцями комунальних послуг з централізованого водовідведення є суб`єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водовідведення.
Надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах (частина 1 статті 12 Закону України "Про житлово-комунальні послуги").
Згідно частини 2 ст.24 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", критерієм якості послуги з централізованого водовідведення є безперешкодне приймання стічних вод у мережі виконавця з мереж споживача, за умови справності мереж споживача.
Порядок користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення населених пунктів України визначений Правилами користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затвердженими наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України №190 від 27.06.2008 (далі - Правила №190).
Відповідно до п.1 розділу І Правил №190, виконавець послуги з централізованого водопостачання / централізованого водовідведення обслуговує вуличні, квартальні та дворові мережі водопостачання та водовідведення, споруди і обладнання, а також технологічні прилади й пристрої на них, які перебувають у нього на балансі або на які є відповідний договір на обслуговування зі споживачем.
Пунктом 4 розділу І Правил №190 закріплено що, межа майнової належності - це лінія розподілу елементів систем централізованого питного водопостачання та централізованого водовідведення і споруд на них між виконавцем послуги з централізованого водопостачання/централізованого водовідведення та споживачем.
Згідно п.3 розділу ІІ Правил №190, межею розподільчих мереж, які обслуговує виконавець послуги з централізованого водопостачання / централізованого водовідведення, є перший колодязь із запірною арматурою у місці приєднання до водопровідної мережі споживача відповідно до акта розмежування майнової належності та експлуатаційної відповідальності сторін. У випадку відсутності контрольного колодязя у місці приєднання, межею, яку обслуговує виконавець послуги з централізованого водопостачання / централізованого водовідведення, є місце приєднання до мережі водопостачання та водовідведення споживача.

5. Правова позиція апеляційного суду стосовно обставин справи і доводів апеляційної скарги.
Проаналізувавши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність юридичної оцінки встановлених фактичних обставин справи, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Предметом позову у даній справі є вимоги визнати недійсним договір про відшкодування витрат за комунальні послуги з транспортування стоків (водовідведення) за державні кошти №9-22 від 26.01.2022 року з посиланням на те, що він суперечить інтересам держави і суспільства, а також стягнути з відповідача на користь держави в особі позивача грошові кошти у розмірі 52 430,20грн, які були сплачені за оспорюваним договором.
Верховний Суд у постанові від 20.10.2021 у справі №910/4089/20 вказав, що необхідною умовою для визнання господарського договору недійсним як такого, що суперечить інтересам держави і суспільства (за частиною 3 ст. 228 ЦК України), є наявність наміру хоча б у однієї із сторін щодо настання відповідних наслідків. Для прийняття рішення зі спору необхідно встановлювати, у чому конкретно полягала завідомо суперечна інтересам держави і суспільства мета укладення господарського договору, якою із сторін і в якій мірі виконано зобов`язання, а також наявність наміру у кожної із сторін. Наявність такого наміру у сторін (сторони) означає, що вони (вона), виходячи з обставин справи, усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність договору, що укладається, і суперечність його мети інтересам держави і суспільства та прагнули або свідомо допускали настання протиправних наслідків.
Таким чином, здійснивши правовий аналіз частини 3 ст.228 ЦК України, можна зробити висновок, що ознаками недійсного господарського договору, що суперечить інтересам держави і суспільства, є спрямованість цього правочину на порушення правового господарського порядку та наявність умислу (наміру) його сторін, які усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність укладеного договору. Метою такого правочину є його кінцевий результат, якого бажають досягти сторони. Мета завідомо суперечить інтересам держави та суспільства. Подібні висновки Верховного Суду наведені у постановах від 16.06.2020 у справі № 910/6271/17, від 20.10.2021 у справі № 910/4089/20.
В апеляційній скарзі позивач посилається на те, що ревізією Північного офісу Держаудитслужби в Житомирській області встановлено, що між позивачем та КП "Житомирводоканал" ЖМР укладено договори №1221/32-22 та №1221/33-22 від 09.02.2022 про надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення. При цьому, позивач уклав договір №9-22 від 26.01.2022 з ПрАТ "Житомирський завод хімічного волокна" про відшкодування витрат за комунальні послуги з транспортування стоків (водовідведення) за державні кошти та сплатив на його виконання 52 430,20грн. 
Скаржник наголошує на тому, що оскільки послуги відповідачем не надавалися, то сплата державних коштів порушує публічний порядок та призвела до завдання Військовій частині НОМЕР_1 матеріальної шкоди на суму 52 430,20грн. Цим позивач обґрунтовує підстави визнання недійсним оспорюваного договору №9-22 від 26.01.2022.
Як встановлено судом апеляційної інстанції, 26.01.2022 між ВАТ "Житомирський завод хімічного волокна" (виконавець, нині - ПрАТ "Житомирський завод хімічного волокна") та Військовою частиною НОМЕР_1 (споживач) укладено договір №9-22 від 26.01.2022 про відшкодування витрат за комунальні послуги по транспортуванню стоків (водовідведенню) за державні кошти за умовами п.п.1.1, 1.2 якого, виконавець зобов`язався транспортувати від споживача, по своїм трубопроводам, стоки у комунальну каналізаційну систему м. Житомира. Споживач зобов`язався оплачувати відшкодування витрат за надані виконавцем комунальні послуги по транспортуванню своїми трубопроводами стоків, за погодженими тарифами зі споживачем.
Згідно п.4.1 договору №9-22 від 26.01.2022, виконавець забезпечує транспортування стічних вод від споживача в каналізаційну систему міста Житомира в обсязі, встановленому лімітом водопостачання.
За своєю правовою природою договір №9-22 від 26.01.2022 про відшкодування витрат за комунальні послуги по транспортуванню стоків (водовідведенню) є договором надання послуг.
Відповідно до частини 1 ст.901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Пунктом 6.1 договору №9-22 від 26.01.2022, серед іншого, передбачено, що відповідальність між виконавцем і споживачем за технічний стан і експлуатацію каналізаційних систем визначається їх балансовою приналежністю. Розмежування балансової належності та відповідальності сторін встановлюються: каналізаційні мережі, які забезпечують відведення стоків від підприємств, відомчих, жилих, а також споруди на них до вуличної каналізаційної мережі з каналізаційним колодязем на ній в точці, яка належить споживачу і ним експлуатується. 
Згідно актів здачі-приймання робіт (надання послуг) до договору №9-22 від 26.01.2022, відповідачем надано позивачу послуги на загальну суму 52 430,20грн, а саме: від 14.04.2022 на суму 9 446,40грн; від 18.05.2022 на суму 7 897,94грн; від 27.06.2022 на суму 7 865,00грн; від 25.07.2022 на суму 6 666,02грн; від 31.08.2022 на суму 3 674,02грн; від 02.11.2022 на суму 7 425,02грн; від 22.11.2022 на суму 7 678,03грн; від 26.12.2022 на суму 573,16грн; від 28.12.2022 на суму 1 204,61грн.
На виконання умов договору позивачем сплачено на користь відповідача суму коштів у розмірі 52 430,20грн, згідно платіжних доручень: №728 від 20.04.2022 на суму 9 446,40грн; №1034 від 20.05.2022 на суму 7 897,94грн; №1545 від 04.07.2022 на суму 7 865,00грн; №1951 від 01.08.2022 на суму 6 666,02грн; від 02.09.2022 на суму 3 674,02грн; №3126 від 10.11.2022 на суму 7 425,02грн; №3374 від 28.11.2022 на суму 7 655,42грн; №3373 від 28.11.2022 на суму 22,61грн; №3882 від 26.12.2022 на суму 573,16грн; №4031 від 28.12.2022 на суму 1 204,61грн.
Військова частина НОМЕР_1 зазначає, що послуги з водовідведення у спірний період надавалися позивачу Комунальним підприємством "Житомирводоканал" ЖМР на підставі договору №1221/33-22 від 09.02.2022 про надання послуг з централізованого водовідведення.
Водночас, як вбачається з матеріалів справи ПрАТ "Житомирський завод хімічного волокна" в суді першої інстанції вказував на те, що КП "Житомирводоканал" не має можливості надавати позивачу послуги з водовідведення, без залучення систем трубопроводів відповідача, оскільки на території ПрАТ "Житомирський завод хімічного волокна", де розміщена Військова частина НОМЕР_1 , розташовані каналізаційні комунікації виключно ПрАТ "Житомирський завод хімічного волокна". Тобто технічно, без використання трубопроводів відповідача, позивач не може здійснювати водовідведення стічних вод.
Як вбачається з матеріалів справи, між КП "Житомирводоканал" ЖМР (виконавець) та Військовою частиною НОМЕР_1 (споживач) укладено договір №1221/33-22 від 09.02.2022 про надання послуг з централізованого водовідведення, згідно якого виконавець зобов`язався надавати споживачеві послуги з централізованого водовідведення (послуги з відведення стічних вод), а споживач зобов`язався оплачувати послуги з централізованого водовідведення та плату за абонентське обслуговування (далі - договір №1221/33-22 від 09.02.2022).
Відповідно до п.4.2.4 договору №1221/33-22 від 09.02.2022, споживач зобов`язаний мати акт розмежування балансової належності та схему систем внутрішньої схеми водопостачання та водовідведення з зазначенням контрольного колодязя (один екземпляр схеми споживач передає виконавцю разом з підписаним примірником договору).
Пунктом 6.9 договору №1221/33-22 від 09.02.2022 передбачено, що споживач сплачує виконавцю також вартість поверхневих стічних вод згідно п.3.2 даного договору за тарифами за послуги з централізованого водовідведення, затвердженим уповноваженим органом. При цьому споживач зобов`язується надати виконавцю наступну інформацію: назва об`єкта - Військова частина НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 . 
За наведеними положеннями законодавства, мережі виконавця послуг з централізованого водопостачання та водовідведення повинні бути безпосередньо приєднаними до мереж споживача.
Колегія суддів апеляційної інстанції встановила, що у матеріалах справи відсутні акти розмежування балансової належності станом на дати укладення договорів, як до договору №9-22 від 26.01.2022, укладеного між ВАТ «Житомирський завод хімічного волокна» та Військовою частиною НОМЕР_1 (споживач), так і до договору №1221/33-22 від 09.02.2022, укладеного між КП «Житомирводоканал» ЖМР та Військовою частиною НОМЕР_1 .
Також, судом апеляційної інстанції встановлено, що у матеріалах справи наявний акт розмежування балансової належності мереж водопроводу, каналізації та експлуатаційної належності сторін від 01.06.2023, підписаний між Військовою частиною НОМЕР_1 та КП «Житомирводоканал» ЖМР (т.1, а.с.121).
Водночас зазначений акт оформлений сторонами 01.06.2023, тобто після укладення договору № 9-22 від 26.01.2022 між ВАТ «Житомирський завод хімічного волокна» та Військовою частиною НОМЕР_1 , а також договору №1221/33-22 від 09.02.2022 між КП « Житомирводоканал» ЖМР та Військовою частиною НОМЕР_1 .
За таких обставин вказаний акт не може підтверджувати обставини розмежування балансової належності мереж станом на момент укладення зазначених договорів.
Також матеріали справи містять схему каналізаційних мереж господарсько-побутових стоків ПрАТ «Житомирський завод хімічного волокна», з якої судом першої інстанції встановлено, що стоки Військової частини НОМЕР_1 потрапляють до каналізаційних мереж відповідача, проходять через каналізаційно-насосну станцію відповідача та лише після цього відводяться до централізованої системи водовідведення м. Житомира (т.1, а.с.186).
Колегія суддів апеляційної інстанції враховує, що Військова частина НОМЕР_1 розташована за адресою: АДРЕСА_1 , у межах колишньої території ВАТ «Житомирський завод хімічного волокна» (код ЄДРПОУ 00206256), стосовно якого було порушено провадження у справі № 1/5/132-Б про банкрутство.
Ухвалою суду від 25.12.2015 провадження у справі № 1/5/132-Б про банкрутство ВАТ «Житомирський завод хімічного волокна» припинено у зв`язку із затвердженням звіту керуючого санацією та припиненням процедури санації.
Згідно довідки КП "Житомирводоканал" ЖМР №2/232 від 21.02.2018 на території ВАТ "Житомирський завод хімічного волокна" не значаться мережі водопостачання та водовідведення, що перебувають на балансі КП "Житомирводоканал" ЖМР.
Як було зазначено судом вище, згідно чинного законодавства, мережі виконавця послуг з централізованого водопостачання та водовідведення повинні бути безпосередньо приєднаними до мереж споживача.
Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що Військовою частиною НОМЕР_1 не доведено наявність у неї у власності або на балансі каналізаційних мереж водовідведення, які були б безпосередньо приєднані до мереж КП «Житомирводоканал» ЖМР.
З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що КП «Житомирводоканал» ЖМР не мало технічної можливості надавати позивачу послуги з централізованого водовідведення без укладення договору № 9-22 від 26.01.2022 між позивачем та відповідачем, оскільки на території Військової частини НОМЕР_1 відсутні каналізаційні мережі, безпосередньо приєднані до системи централізованого водовідведення м. Житомира.
Згідно довідки ПрАТ "Житомирський завод хімічного волокна" в наданні послуг Військовій частині НОМЕР_1 задіяні: каналізаційно-насосна станція з обладнанням, мережа каналізаційних ливневих господарсько-побутових трубопроводів, які обліковуються на балансі товариства (т.1, а.с.184). 
Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно за відповідачем 29.08.2008 зареєстровано право власності на будівлю каналізаційно-насосної станції за адресою: АДРЕСА_2 (т.1, а.с.208-210).
Відтак колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що ні позивач, ні третя особа фактично не мали можливості здійснювати транспортування стоків з території Військової частини НОМЕР_1 безпосередньо до централізованої системи водовідведення м. Житомира без використання каналізаційних мереж ПрАТ «Житомирський завод хімічного волокна».
Таким чином, відведення стоків з території Військової частини НОМЕР_1 до каналізаційної системи м. Житомира здійснювалося із використанням мереж трубопроводів, відповідного обладнання та каналізаційно-насосної станції саме ПрАТ «Житомирський завод хімічного волокна».
З огляду на встановлені обставини справи та надані докази, колегія суддів апеляційної інстанції вважає доводи позивача щодо ненадання відповідачем послуг за договором № 9-22 від 26.01.2022 необґрунтованими та такими, що не підтверджені належними і допустимими доказами.
Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що на виконання умов договору № 9-22 від 26.01.2022 між сторонами без зауважень підписувалися акти здачі-приймання робіт (надання послуг), а Військовою частиною НОМЕР_1 здійснювалася оплата на користь відповідача у загальному розмірі 52 430,20 грн, що підтверджується платіжними дорученнями, наявними в матеріалах справи.
Зазначені обставини, на переконання колегії суддів, спростовують доводи позивача про недоведеність понесення ПрАТ «Житомирський завод хімічного волокна» витрат за договором № 9-22 від 26.01.2022.
Водночас колегія суддів апеляційної інстанції враховує, що як на підставу для визнання недійсним договору № 9-22 від 26.01.2022, як такого, що суперечить інтересам держави і суспільства, а також для стягнення коштів, позивач посилається на акт ревізії Північного офісу Держаудитслужби в Житомирській області № 08-30/7 від 17.08.2023 щодо окремих питань фінансово-господарської діяльності Військової частини НОМЕР_1 , яким зобов`язано позивача забезпечити відшкодування збитків, завданих внаслідок оплати на користь ПрАТ «Житомирський завод хімічного волокна» послуг, які, на думку контролюючого органу, фактично не надавались.
Колегія суддів апеляційної інстанції встановила, що Військова частина НОМЕР_1 зверталася до адміністративного суду з позовом, у якому просила визнати протиправними та скасувати окремі положення індивідуального правового акта - вимоги Північного офісу Держаудитслужби в Житомирській області «Щодо усунення порушень законодавства» від 20.09.2023 № 260602-14/2787-2023.
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 16.04.2024 у задоволенні позову відмовлено. Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 18.06.2024 апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишено без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 16.04.2024 - без змін.
Таким чином, адміністративні суди підтвердили законність та обґрунтованість оскаржуваного індивідуального правового акту контролюючого органу.
Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що акт ревізії є документом, на підставі якого контролюючий орган фіксує виявлені порушення та приймає відповідні рішення. Водночас встановлені контролюючим органом порушення не впливають на умови укладеного сторонами договору та не можуть їх змінювати.
За своїми правовими наслідками акт ревізії лише фіксує порушення фінансової дисципліни учасника правовідносин, фінансово-господарська діяльність якого перевірялась, і не може змінювати або припиняти договірні правовідносини сторін, а також зобов`язання, визначені договором та підтверджені відповідними актами виконання робіт.
Такий висновок узгоджується з практикою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеною у постанові від 18.10.2018 у справі № 917/1064/17.
Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до висновку, викладеного у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.02.2020 у справі № 910/17984/16, акт ревізії не є беззаперечною підставою для задоволення позовних вимог про стягнення збитків.
Виявлені контролюючим органом порушення не можуть впливати на умови укладених сторонами договорів і не можуть їх змінювати. Акт ревізії є документом, складеним щодо наявності або відсутності відповідних порушень, та містить виключно думку органу, який його склав. Викладені в ньому висновки не мають заздалегідь обумовленої сили і, зокрема, не є підставою для стягнення з відповідача коштів, одержаних відповідно до умов договору.
Акт ревізії не є рішенням суб`єкта владних повноважень і не створює будь-яких прав чи обов`язків для осіб, робота або діяльність яких перевірялась. Він є носієм доказової інформації про виявлені порушення законодавства суб`єктами господарювання та документом, на підставі якого контролюючий орган може прийняти відповідне рішення.
Таким чином, за умови існування між сторонами договірних правовідносин, виявлені контролюючим органом порушення, зокрема в межах ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності відповідача, не впливають на умови укладеного сторонами договору та не можуть їх змінювати.
Подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 10.09.2013 у справі № 21-237а13, а також у постановах Верховного Суду від 16.10.2018 у справі № 910/23357/17, від 06.07.2018 у справі № 904/7287/17, від 21.05.2018 у справі № 922/2310/17 та від 13.02.2018 у справі № 910/12793/17.
Отже, сам по собі акт Північного офісу Держаудитслужби у Житомирській області №08-30/7 від 17.08.2023, що містить результати ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності Військової частини НОМЕР_1 , не є підставою для визнання договору недійсним та стягнення з відповідача сум, зазначених у вказаних документах.
Водночас він не звільняє позивача від процесуального обов`язку обґрунтовувати свої вимоги шляхом надання інших належних і допустимих доказів, які підтверджують наявність та розмір стягуваних коштів.
Підсумовуючи вище викладене, колегія суддів наголошує на тому, що на виконання умов договору № 9-22 від 26.01.2022 сторонами здійснювалися дії, спрямовані на настання правових наслідків, передбачених цим договором. Відповідач надавав послуги з використанням власних каналізаційних мереж та обладнання для транспортування стоків з території Військової частини НОМЕР_1 до мережі централізованого водовідведення м. Житомира; між сторонами без зауважень підписувалися акти здачі-приймання робіт, а позивачем здійснювалася оплата отриманих послуг. Наведене свідчить про фактичне виконання сторонами взятих на себе зобов`язань та підтверджує реальний характер договірних відносин.
При цьому особа, яка звертається до суду з позовом про визнання договору або його окремих положень недійсними, зобов`язана довести конкретні факти порушення своїх майнових прав та інтересів. Зокрема, вона має обґрунтувати, що її права та законні інтереси безпосередньо порушені оспорюваним договором і що визнання його недійсним забезпечить відновлення та захист цих прав.
На переконання суду, позивач не довів, у чому полягає завідомо суперечлива інтересам держави і суспільства мета укладення договору, не надав доказів наявності протиправних наслідків його виконання або умислу сторін, а також не обґрунтував наявності ознак, що свідчили б про посягання на суспільні, економічні чи соціальні основи держави і суспільства. Саме по собі посилання на те, що розрахунок за договором проведено за державні кошти, не є підставою для визнання договору недійсним у порядку приписів статей 203, 215 та 228 Цивільного кодексу України.
Встановивши, що оспорюваний договір не суперечить зазначеним приписам Цивільного кодексу України, а також враховуючи фактичне прийняття його сторонами до виконання та вчинення відповідних дій щодо виконання, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
З огляду на зазначене, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову про визнання недійсним договору №9-22 від 26.01.2022 та стягнення з відповідача на користь держави в особі позивача грошових коштів у розмірі 52 430,20 грн.
Відтак, судова колегія вважає, що місцевий господарський суд з достатньою повнотою дослідив усі обставини справи, надав належну оцінку представленим доказам, висновки суду не суперечать матеріалам справи, обставини, які мають значення по справі, судом установлені вірно. Порушень норм матеріального та процесуального права не установлено.
У Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, серед іншого (пункти 32-41), звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; для цього потрібно логічно структурувати рішення і викласти його в чіткому стилі, доступному для кожного; судові рішення повинні, у принципі, бути обґрунтованим; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на аргументи сторін та доречні доводи, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
Отже, судом першої інстанції за результатами розгляду справи було прийнято законне, обґрунтоване та вмотивоване рішення, а скаржником в апеляційній скарзі вищенаведені висновки суду першої інстанції не спростовано.

6.Висновки за результатами апеляційного розгляду. 
Таким чином, у апеляційній скарзі Військової частини НОМЕР_1 не наведено достатніх та переконливих доводів, на підставі яких колегія суддів могла б прийти до висновку про помилковість рішення суду першої інстанції.
Виходячи з положень статті 11 ГПК України, апеляційний суд виходить з того, що як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін. 
Відтак, застосовуючи наведену практику європейського суду, апеляційний суд вважає що, враховуючи зміст статті 269 ГПК України, надавши оцінку основним доводам апеляційної скарги, а також не встановивши у рішенні суду першої інстанції неправильного застосування норм матеріального права в сукупності з відсутніми порушеннями норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, прийшла до висновку про відсутність таких доводів, які б були оцінені як переконливі і достатні для скасування рішення суду. 
З огляду на вищевикладене, колегія суддів за наслідком апеляційного перегляду приходить до висновку, що доводами апеляційної скарги висновків господарського суду не спростовано, підстав скасування чи зміни рішення, передбачених ст.277-279 Господарського процесуального кодексу України не встановлено, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, рішення господарського суду - без змін. 
Судові витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на апелянта згідно ст.129 ГПК.
Керуючись ст.ст.269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України на рішення Господарського суду Житомирської області від 24.09.25р. у справі №906/1318/24- залишити без задоволення, рішення Господарського суду Житомирської області - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції в порядку ст.284 Господарського процесуального кодексу України набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у строк та в порядку встановленому статтями 287-289 ГПК України.

Справу №906/1318/24 повернути Господарському суду Житомирської області.

Повна постанова складена "25" березня 2026 р.

Головуючий суддя Філіпова Т.Л. 

Суддя   Бучинська Г.Б. 

Суддя   Маціщук А.В.