Справа № 420/28694/25 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 березня 2026 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Хлімоненкова М.В., розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, в якому позивач просить суд:
1. визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області щодо відмови у перерахунку пенсії позивача.
2. визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 16.07.2025 №о/р 951380843602 про відмову у перерахунку.
3. зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області повторно розглянути заяву позивача №1016 від 08.07.2025 та призначити пенсію по втраті годувальника з моменту звернення, а саме з 08.07.2025 з урахуванням раніше виплачених сум.
Обґрунтовуючи свої вимоги позивач зазначила, що звернулася з заявою № 1016 від 08.07.2025 р. до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області з приводу переходу з пенсії за віком на пенсію у разі втрати годувальника. Втім, Головним управлінням Пенсійного фонду України у Миколаївській області прийняте рішення 951380843602 від 16.07.2025 про відмову у перерахунку, у якому вказано, що позивачем не підтверджено факт перебування на утриманні.
Позивач звертає увагу суду, що до заяви № 1016 від 08.07.2025 р. про перехід на інший вид пенсії (по втраті годувальника), зміну паспортних даних та місця проживання нею було подано акт №49 від 20.06.2025р. де вказано, що вона зі своїм чоловіком фактично мешкала разом за адресою: АДРЕСА_1 , а також надала Витяг з реєстру територіальної громади в якому зазначено, що з 19.04.2021 вона зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .
Отже, позивач вважає, що своїми діями відповідачі порушують її законне право нао перехід на інший вид пенсії (по втраті годувальника).
Ухвалою суду від 28.08.2025 року відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.
Відповідачем - Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області було подано відзив на позов, в якому просить відмовити в задоволенні позову та зазначає, що Позивач звернулась до Головного управління із заявою від 08.07.2025 про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника. За принципом екстериторіальності зазначену заяву було розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області.
Відповідач вказує, що при розгляді заяви Позивача, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області було встановлено, що до заяви не надано належного документа про перебування Позивача на утриманні померлого годувальника. Відповідно до матеріалів електронної пенсійної справи адреса проживання померлого чоловіка Позивача - ОСОБА_2 : АДРЕСА_2 , в той час як адреса Позивача на момент смерті чоловіка: АДРЕСА_3 . При цьому, долучений до заяви акт обстеження матеріально-побутових умов № 49 від 20.06.2025 виданий після смерті чоловіка Позивача і не є належним доказом, який підтверджує факт сумісного проживання. 
На думку відповідача, Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області винесло правомірне рішення про відмову у призначенні пенсії у зв`язку з втратою годувальника.
Відповідачем - Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області було подано відзив на позов, в якому просить відмовити в задоволенні позову та зазначає, що позивачу відмовлено в переведені на пенсію у зв`язку з втратою годувальника з заявою від 08.07.2025, у зв`язку із не підтвердженням факту перебування на утриманні на день смерті годувальника. 
Таким чином, відповідач вважає, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області 16.07.2025 № 951380843602 про відмову Позивачу в переведені на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до Закону №1058, є правомірними та законними, прийнятими в межах, у спосіб та у відповідності до чинного законодавства.
Дослідивши наявні у справі докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини.
Позивач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Позивач з 11.12.2021 перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується наявними у справі копіями свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_1 від 11.12.2021 та свідоцтва про смерть серія НОМЕР_2 від 17.06.2025.
08.07.2025 позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника. До заяви були доданий ряд документів, зокрема, Акт №49 обстеження матеріально побутових умов домогосподарства/фактичного місця проживання особи, складений посадовими особами Південнівської міської ради Одеського району Одеської області 20.06.2025, та витяг з реєстру територіальної громади №2025/009166457 від 08.07.2025.
Згідно Акту обстеження матеріально побутових умов домогосподарства/фактичного місця проживання №49 від 20.06.2025, задеклароване та фактичне місце проживання ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 .
Як додаткова інформація в Акті зазначено, що громадянка ОСОБА_1 зі своїм померлим чоловіком громадянином ОСОБА_2 дійсно фактично мешкали разом за адресою: АДРЕСА_1 .
Достовірність відомостей, зазначених в Акті підтверджена Головою ОСББ «Колос».
Згідно витягу з реєстру територіальної громади №2025/009166457 від 08.07.2025 ОСОБА_1 з 19.04.2021 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .
За принципом екстериторіальності зазначену заяву було розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області.
За результатами розгляду заяви позивача Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області прийнято Рішення про відмову в перерахунку від 16 липня 2025 17325/03-16 (о/р 951380843602). У рішенні зазначено, що відповідно до матеріалів пенсійної справи та додатково наданих документів не підтверджено факт перебування на утриманні. Додатково зазначено, що при розгляді заяви було проведено перерахунок щодо зміни паспортних даних та місця проживання.
Не погодившись із оскаржуваним рішенням відповідача, ОСОБА_1 звернулася до суду з цим позовом.
У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи відповідають вони встановленим ч. 2 ст. 2 КАС України вимогам.
Згідно з ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. 
За приписами п.6 ч.1 ст.92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) визначено принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Приписами ч.1 ст. 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Як визначено п.1 ст.9 Закону №1058-IV відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Загальні умови призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника визначені в статті 36 Закону №1058-IV, відповідно до частини 1 якої, пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті особи, яка виконала функцію донора анатомічних матеріалів людини, пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, а також у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.
Батьки і чоловік (дружина) померлого, які не були на його утриманні, мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, якщо втратили джерело засобів до існування.
При цьому, частинами 2 та 3 статті 36 Закону №1058-IV визначено, що непрацездатними членами сім`ї вважаються, зокрема, чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли віку 65 років, або пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.
Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.
Питання, пов`язані з обчисленням розміру пенсії у зв`язку з втратою годувальника, встановлені статтею 37 Закону № 1058-IV, якою передбачено, що пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається в розмірі: на одного непрацездатного члена сім`ї - 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника; на двох та більше непрацездатних членів сім`ї - 100 відсотків пенсії за віком померлого годувальника, що розподіляється між ними рівними частками.
Згідно з частиною 1 статті 38 Закону №1058-IV, пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається на весь період, протягом якого член сім`ї померлого годувальника вважається непрацездатним згідно із частиною другою статті 36 цього Закону, а членам сім`ї, які досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, - довічно.
Пунктом 3 ч.1 ст. 45 Закону №1058-IV встановлено, що пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається з дня, що настає за днем смерті годувальника, якщо звернення про призначення такого виду пенсії надійшло протягом 12 місяців з дня смерті годувальника.
Постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07.07.2014 № 13-1) затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі – Порядок №22-1), відповідно до п.1.1. якого, заява про призначення, перерахунок, поновлення, продовження пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший [….] подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію).
Пунктом 2.3. Порядку №22-1 визначено, що до заяви про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника подаються документи померлого годувальника, перелічені в підпунктах 2, 3 пункту 2.1 цього розділу. Також надаються такі документи, зокрема, відомості про місце проживання; документ про перебування членів сім`ї (крім дітей) на утриманні померлого годувальника.
Згідно з пунктом 2.11. Порядку №22-1 за документ, що засвідчує факт перебування на утриманні непрацездатних членів сім`ї, приймаються відомості про місце проживання (разом з годувальником за однією адресою), зазначені у пункті 2.22 цього розділу, або документи, видані відповідно до чинного законодавства за місцем проживання особи, зокрема органом місцевого самоврядування, що підтверджують такий факт.
У разі неможливості надати такі документи факт перебування на утриманні померлого годувальника встановлюється у судовому порядку.
Відповідно до п.22 Порядку №22-1 для підтвердження інформації про місце проживання особа може надавати відомості про місце проживання, що були внесені до документів, визначених Законом України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні».
Статтею 26 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» 5 листопада 2021 року № 1871-IX, визначено, що за заявою особи, яка декларує або реєструє місце проживання (перебування), власника (співвласника) житла, представників, законних представників особи або власника (співвласника) житла, уповноваженої особи житла, іпотекодержателя або довірчого власника (далі - суб`єкт звернення) орган реєстрації видає витяг із реєстру територіальної громади, що підтверджує зареєстроване або задеклароване місце проживання (перебування) особи, виключення інформації з реєстру територіальної громади про місце проживання (перебування) особи.
Як встановлено судом, після смерті чоловіка – ОСОБА_2 позивач звернулася до пенсійного органу із заявою про переведення на інший вид пенсії - пенсію у зв`язку з втратою годувальника. 
Втім відповідачем – ГУ ПФУ в Миколаївській області позивачу було відмовлено у переведенні на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, оскільки позивачем не підтверджено факт перебування на його утриманні.
Окрім того, із листа ГУ ПФУ в Одеській області №22102-20810/Ф-02/8-1500/25 від 07.08.2025, наданого у відповідь на звернення позивача, вбачається, що перевіркою матеріалів електронної пенсійної справи встановлено, що на день смерті годувальника позивач проживала за адресою: АДРЕСА_3 . Адреса проживання померлого чоловіка ОСОБА_2 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 .
Також у відзиві на позовну заяву ГУ ПФУ в Миколаївській області зазначило, що відповідно до матеріалів електронної пенсійної справи адреса проживання померлого чоловіка Позивача - ОСОБА_2 : АДРЕСА_2 , в той час як адреса позивача на момент смерті чоловіка: АДРЕСА_3 .
Втім, із досліджених судом в ході розгляду справи Акту №49 обстеження матеріально побутових умов домогосподарства/фактичного місця проживання від 20.06.2025 та витягу з реєстру територіальної громади №2025/009166457 від 08.07.2025, судом встановлено, що місцем реєстрації та фактичного проживання ОСОБА_1 починаючи 19.04.2021 була адреса: АДРЕСА_1 . 
За вказаною адресою позивач фактично мешкала зі своїм померлим чоловіком ОСОБА_2 .
Із вказаного вбачається, що матеріали електронної пенсійної справи місять невірні дані, щонайменше, про місце проживання позивача на момент смерті її чоловіка (адже не відповідають відомостям про місце реєстрації згідно витягу). Також адреса місця проживання чоловіка позивача згідно матеріалів електронної пенсійної справи є неповною, не містить номеру будинку, а також не підтверджена будь-якими доказами.
Окрім того, дослідивши та надавши оцінку Акту обстеження матеріально побутових умов домогосподарства/фактичного місця проживання №49 від 20.06.2025, суд дійшов висновку, він є документом, що підтверджує місце проживання позивача разом з годувальником за однією адресою, а відтак засвідчує факт перебування на його утриманні.
Таким чином, за результатами розгляду справи суд виснує про протиправність рішення ГУ ПФУ в Миколаївській області про відмову в перерахунку пенсії позивача від 16.07.2025.
А відтак, у вказаній частині позовні вимоги є обгрунтованими та підлягають задоволенню.
Щодо вимоги позивача зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області повторно розглянути заяву позивача №1016 від 08.07.2025 та призначити пенсію по втраті годувальника з моменту звернення, а саме з 08.07.2025, суд зауважує, що відповідачем в оскаржуваному рішенні визначено єдину підставу для відмови в переведенні позивача ні інший вид пенсії – не підтвердження факту перебування позивача на утриманні померлого чоловіка, якій судом уже надано оцінку.
Інших підстав для відмови в оскаржуваному рішенні не зазначено. Також судом не встановлено інших перешкод для переведення позивача на пенсію у зв`язку із втратою годувальника.
Згідно з п.3 ч.1 ст.45 Закону №1058-IV пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається з дня, що настає за днем смерті годувальника, якщо звернення про призначення такого виду пенсії надійшло протягом 12 місяців з дня смерті годувальника.
Судом встановлено, чоловік позивача ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , а позивач звернулася до пенсійного органу із заявою про переведення на пенсію у зв`язку з втратою годувальника 08.07.2025, тобто в межах строку, визначеного п.3 ч.1 ст.45 Закону №1058-IV.
Відтак позивач має право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника з дня, що настає за днем смерті годувальника, а саме у спірних правовідносинах - з 16.06.2025.
В той же час, суд зауважує, що відповідно до ч.2 ст.9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. 
Враховуючи межі розгляду судом спору, заявлена позивачем позовна вимога підлягає задоволенню шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області призначити та виплатити позивачу пенсію у зв`язку із втратою годувальника з 08.07.2025, з урахуванням раніше виплачених сум.
Окрім того, суд зазначає, що у разі відсутності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта владних повноважень прийняти рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження, адже саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним та направлений на недопущення свавілля в органах влади.
За змістом частини третьої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі скасування індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
При цьому, у випадку, коли закон встановлює повноваження суб`єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, то суд зобов`язує відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію. У випадку, коли ж суб`єкт наділений дискреційними повноваженнями, то суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норму закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення), з урахуванням встановлених судом обставин.
Із урахуванням тієї обставини, що дії (рішення) відповідача у розглядуваній ситуації не ґрунтуються на дискреційних повноваженнях відповідача як суб`єкта владних повноважень, оскільки алгоритм їх дій чітко регламентований законодавчо, у цьому випадку задоволення позову шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії не є втручанням у дискреційні повноваження відповідача.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що дії відповідача – ГУ ПФУ в Миколаївській області, які полягають у відмові у призначенні пенсії у зв`язку із втратою годувальника є протиправними, які порушують конституційне право позивача на соціальний захист, передбачене ст. 46 Конституції України, та на отримання пенсії при досягненні певного віку та умов.
Питання ефективності правового захисту аналізувалося у рішеннях національних судів і згідно усталеної судової практики слідує, що рішення суду, у випадку задоволення позову, має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду. Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
«Ефективний засіб правового захисту» у розумінніст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає зазначеній нормі Конвенції (постанова Великої палати Верховного Суду від 28.03.2018р. у справі № 705/552/15-а, постанови Верховного Суду від 18.04.2018р. у справі № 826/14016/16 СМ, від 11.02.2019р. у справі № 2а-204/12).
Відтак, обираючи належний та ефективний спосіб захисту порушеного права позивача, суд вважає за необхідне визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 16.07.2025 17325/03-16 (о/р 951380843602) про відмову у перерахунку, та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області призначити та виплатити позивачу пенсію у зв`язку із втратою годувальника з 08.07.2025, з урахуванням раніше виплачених сум.
Частинами 1, 2 ст.77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно із ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
В ході розгляду справи відповідачем не доведено правомірності свого рішення, що оскаржується. Доводи відповідача спростовуються вище зазначеним.
Щодо вимог позивача про визнання дій ГУ ПФУ в Одеській області протиправними, суд дійшов висновку що вони не підлягають задоволенню. Адже вказаний пенсійний орган не є стороною спірних відносин. Ним не приймалося оскаржуване рішення та не вчинялися дії, спрямовані на переведення позивача на інший вид пенсії. Позивачем не доведено та не обгрунтовано, які дії вказаного відповідача є протиправними та яким чином ними порушені права позивача.
Підсумовуючи вищенаведене, оцінивши докази у сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 є такими, що підлягають частковому задоволенню.
При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу адміністративного судочинства України, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа (ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України).
З огляду на викладене, оскільки судом прийнято рішення про задоволення вимог позивача, суд вважає за доцільне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів на користь позивача судові витрати у вигляді сплаченого за подання цього позову судового збору у сумі 1211,20 грн.
На підставі викладеного, керуючись статтями 242-246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 16.07.2025 17325/03-16 (о/р 951380843602) про відмову у перерахунку пенсії ОСОБА_1 .
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області призначити та виплатити ОСОБА_1 пенсію у зв`язку із втратою годувальника з 08.07.2025, з урахуванням раніше виплачених сум.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області 1211,20 грн. сплаченого судового збору.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса місця проживання: АДРЕСА_4 . 
Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, код ЄДРПОУ 13844159, адреса: вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54008.

Суддя Марина ХЛІМОНЕНКОВА