ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ
Іменем України

26 лютого 2026 року	м. Дніпро	Справа № 640/33079/21	

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Борзаниця С.В., розглянувши в порядку спрощеного провадження (у письмовому провадженні) справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі – позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі – відповідача), в якій просить суд:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугу років за рішенням від 02.11.2021 № 2600-0207-8/173700;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити ОСОБА_1 з 20 вересня 2021 року пенсію за вислугу років у відповідності до вимог ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року № 1789-ХІІ (в редакції від 17.01.2002) у розмірі 90% від суми місячного (чинного) заробітку, обчисленого за останні 60 місяців роботи, а в подальшому довічно здійснювати належні ОСОБА_1 виплати пенсії за вислугу років щомісячно, без обмеження її максимального розміру;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві після призначення пенсії невідкладно видати ОСОБА_1 пенсійне посвідчення.
В обґрунтування зазначено, що 20.09.2021 позивач звернувся до відповідача із заявою за призначенням пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року № 1789-ХІІ (в редакції від 17.01.2002). До заяви були додані належним чином оформлені та завірені документи, які у сукупності підтверджують наявність необхідної для зиходу на пенсію вислуги років відповідно до вимог ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 (в редакції від 17.01.2002, яка була чинною на час початку моєї роботи в органах прокуратури України).
Рішенням відповідача від 02.11.2021 № 2600-0207-8/173700 відмовлено в призначенні пенсії за вислугу років у зв`язку з тим, що у відповідності до діючого на даний час Закону України «Про прокуратуру» у позивача відсутнє право на призначення пенсії за вислугою років у зв`язку з тим що вислуга має становити на день звернення не менше 25 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурора не менше 15 років.
Позивач вважає, що дія ст. 50-1 Закону № 1789-ХІІ (щодо необхідного 20-річного стажу роботи для виходу на пенсію за вислугу років) не може бути припинена у часі стосовно нього, оскільки на день набуття чинності Законів України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» № 3668-VІ від 08.07.2011 та «Про прокуратуру» № 1697-VІІ від 14.10.2014 позича вже був носієм гарантованого Конституцією права, а також спеціального статусу у зв`язку з перебуванням на посадах прокурора та на момент ухвалення вказаних законодавчих змін вже мав більшість необхідного для нарахування пенсії трудового стажу. 
Таким чином, первинною юридичною підставою виникнення у позивача гарантованого права на пенсійне забезпечення є вимоги ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХИ (в редакції від 17.01.2002). 
Позивач вважає, що відповідно до норм Конституції України згадане право залишається чинним стосовно нього і не може бути скасоване чи обмежене, оскільки вже раніше набуто за Законом та є найкращим для його інтересів.
На думку позивача, з урахуванням пункту 5 Закону України № 213- VІІІ від 02.03.2015, змінами до Закону України «Про прокуратуру» звужено його соціальні гарантії, що свідчить про порушення відповідачем своїми діями та рішеннями гарантоване Конституцією право на пенсійне забезпечення при наявності стажу роботи понад 20 років, у тому числі на посадах прокурорів - понад 10 років, зменшено відсотки розміру пенсії від розміру заробітної плати та порядку її розрахунку.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.12.2021 відкрито провадження в адміністративній справі; визначено, що справа буде розглядатися в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (у письмовому провадженні).
Законом України від 13.12.2022 № 2825-IX «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» (далі - Закон № 2825-IX) Окружний адміністративний суд міста Києва ліквідовано, утворено Київський міський окружний адміністративний суд із місцезнаходженням у місті Києві.
Відповідно до положень абзаців другого-четвертого пункту 2 розділу ІІ Закону № 2825-IX до початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду справи, підсудні окружному адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ, розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом, крім випадку, передбаченого абзацом четвертим цього пункту.
Не розглянуті Окружним адміністративним судом міста Києва адміністративні справи, які були передані до Київського окружного адміністративного суду та розподілені між суддями до набрання чинності Законом України «Про внесення зміни до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» щодо забезпечення розгляду адміністративних справ», розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом.
Інші адміністративні справи, які не розглянуті Окружним адміністративним судом міста Києва, у тому числі ті, що передані до Київського окружного адміністративного суду до набрання чинності Законом України «Про внесення зміни до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» щодо забезпечення розгляду адміністративних справ», але не розподілені між суддями (крім справ, підсудність яких визначена частиною першою статті 27, частиною третьою статті 276, статтями 289-1, 289-4 Кодексу адміністративного судочинства України), передаються на розгляд та вирішення іншим окружним адміністративним судам України шляхом їх автоматизованого розподілу між цими судами з урахуванням навантаження, за принципом випадковості та відповідно до хронологічного надходження справ у порядку, визначеному Державною судовою адміністрацією України. Справи, підсудність яких визначена частиною першою статті 27, частиною третьою статті 276, статтями 289-1, 289-4 Кодексу адміністративного судочинства України, до початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом.
Відповідно до пункту 6 частини першої статті 152 та частини п`ятої статті 153 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», Закону України «Про внесення зміни до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» щодо забезпечення розгляду адміністративних справ», з метою відновлення належного доступу громадян та юридичних осіб до правосуддя у публічно-правових спорах, наказом Державної судової адміністрації України від 16.09.2024 № 399 затверджено Порядок передачі судових справ, нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва (далі - Порядок № 399).
На виконання положень Закону № 2825-IX та відповідно до Порядку № 399 справу передано на розгляд до Луганського окружного адміністративного суду.
Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 27.01.2025 справу прийнято до провадження; вирішено здійснювати розгляд справи спочатку в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 25.09.2025 у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про зупинення провадження у справі № 640/33079/21 відмовлено.
Відповідач подав відзив на позов, якому заперечує проти заявлених вимог з огляду на таке.
Позивач звернувся до відповідача з заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» від 17.01.2002.
Відповідно до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугою років з 1 жовтня 2020 і пізніше - не менше 25 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 15 років.
З 11.10.2017 набрав чинності Закон України від 03.10.2017 № 2148- VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій», пунктом Прикінцевих положень якого передбачено, що норми етатті 86 Закону щодо пенсійне забезпечення діють до дня внесення змін до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». 
Відповідно до наданих документів стаж вислуги років складає - 19 років 25 днів, у тому числі стаж роботи на посадах прокурорів - 19 років 25 днів
Управління листом від 02.11.2021 № 2600-0207-8/173700 повідомило позивача про відмову в призначенні пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» у зв`язку із відсутністю стажу за вислугу років та порушенням п.2 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру».
З огляду на зазначене, відповідач вважає, що ним не порушено прав позивача, оскільки він діяв в межах власних повноважень, визначених чинним законодавством.
Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-77, 90 КАС України, суд встановив таке.
ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживвання: АДРЕСА_1 ) звернувся 22.09.2021 до відповідача з заявою про призначення пенсії згідно Закону України «Про прокуратуру».
Листом від 02.11.2021 № 2600-0207-8/173700 відповідач повідомив про результати розгляду заяви позивача від 22.01.202 № 12162 та зазначив таке.
Відповідно до статті 86 Закону України «Про прокуратуру» прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугою років з 01 жовтня 2020 і пізніше – не менше 25 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 15 років.
З 11.10.2017 набрав чинності Закон України від 03.10.2017 № 2148- VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій», пунктом Прикінцевих положень якого передбачено, що норми етатті 86 Закону щодо пенсійне забезпечення діють до дня внесення змін до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». 
Відповідно до наданих документів стаж вислуги років складає - 19 років 25 днів, у тому числі стаж роботи на посадах прокурорів - 19 років 25 днів.
Не враховано до стажу період навчання (період навчання перетинається з періодом роботи).
Довідка про заробітну плату видана станом на 01 вересня 2021 року не відповідає вимогам частини другої статті 86 Закону України «Про прокуратуру».
Відмовлено в призначенні пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру», у зв`язку із відсутністю стажу за вислугу років та порушенням частини другої статті 86 Закону України «Про прокуратуру».
Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.
Згідно частини 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до частини першої статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789-ХІІ (далі – Закон № 1789-ХІІ) (у редакції Закону № 2663-III від 12.07.2001, що діяла до 30.09.2011) було встановлено, що прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.
Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 № 3668-VІ (далі – Закон № 3668-VІ) внесено зміни до статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ, зокрема:
частину першу: прокурори і слідчі мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше:
- по 30 вересня 2011 року - 20 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років;
- з 1 жовтня 2011 року по 30 вересня 2012 року - 20 років 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років 6 місяців;
- з 1 жовтня 2012 року по 30 вересня 2013 року - 21 рік, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 11 років;
- з 1 жовтня 2013 року по 30 вересня 2014 року - 21 рік 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 11 років 6 місяців;
- з 1 жовтня 2014 року по 30 вересня 2015 року - 22 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 12 років;
- з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року - 22 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 12 років 6 місяців;
- з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року - 23 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 13 років;
- з 1 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року - 23 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 13 років 6 місяців;
- з 1 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року - 24 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 14 років;
- з 1 жовтня 2019 року по 30 вересня 2020 року - 24 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 14 років 6 місяців;
- з 1 жовтня 2020 року і пізніше - 25 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 15 років;
частину другу: пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.
Закон № 3668-VІ набрав чинності 01.10.2011.
15.07.2015 набрав чинності Закон України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VІІ (далі – Закон № 1697-VІІ). Відповідно до Розділу ХІІ Прикінцевих положень вказаного Закону визнано таким, що втратив чинність із набранням чинності цим Законом, зокрема, Закон України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789-ХІІ, крім, частин третьої, четвертої, шостої та одинадцятої статті 50-1, що втратили чинність з 15.12.2015.
Згідно із частиною першою статті 86 Закону № 1697-VІІ прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше, зокрема, з 1 жовтня 2020 року і пізніше - 25 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 15 років.
Відповідно до частини другої статті 86 Закону № 1697-VІІ пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.
Питання щодо подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій урегульовано «Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України № 13-1 від 07.07.2014) (зі змінами і доповненнями, внесеними постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2021 № 33-1, далі - Порядок № 22-1 (у редакції чинній на момент спірних правовідносин)).
Відповідно до пункту 1.1 Порядку № 22-1 заява про призначення пенсії подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі – орган, що призначає пенсію).
Згідно із пунктом 1.3 Порядку № 22-1 заява про призначення може подаватись заявником разом зі сканованими копіями документів, які відповідають оригіналам документів та придатні для сприйняття їх змісту (мають містити чітке зображення повного складу тексту документа та його реквізитів), через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України (далі - вебпортал) з використанням кваліфікованого електронного підпису або електронної системи BankID відповідно до Положення про організацію прийому та обслуговування осіб, які звертаються до органів Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30.07.2015 № 13-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18.08.2015 за № 991/27436.
Відповідно до пункту 4.2 Порядку № 22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
Пунктом 4.3 Порядку № 22-1 встановлено:
рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи;
рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.
Відповідно до пункту 4.7 Порядку № 22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.
Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.
За приписами пункту 4.10 Порядку № 22-1 після призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший вид електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації, фактичного проживання) особи, за місцезнаходженням установи виконання покарань, де відбуває покарання засуджений до позбавлення (обмеження) волі, для здійснення виплати пенсії.
Судом встановлено та не заперечується сторонами, що позивач звернувся з заявою про призначення йому пенсії за вислугою років 22.09.2022.
Суд зазначає, що 01.04.2015 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIII (далі – Закон № 213-VIII), яким у пункті 5 розділу ІІІ «Прикінцевих положень» визначено, що у разі неприйняття до 01.06.2015 закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01.06.2015 скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України, зокрема, «Про прокуратуру».
Вказаний у пункті 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону № 213-VIII закон щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах до 01.06.2015 прийнятий не був, у зв`язку із чим з вказаної дати втратили чинність, зокрема, норми Закону № 1789-ХІІ щодо права прокурорів і слідчих на пенсійне забезпечення за вислугу років і відповідно пенсії за цим Законом не призначаються.
Отже, з аналізу пункту 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону № 213-VIII встановлено, що ним скасовані діючі станом на 01.06.2015 норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначались відповідно до конкретного переліку законів, зокрема, і відповідно до Закону 1789-ХІІ.
Разом із тим, 15.07.2015 набрав чинності Закон № 1697-VІІ, відповідно до Розділу ХІІ Прикінцевих положень якого визнано таким, що втратив чинність із набранням чинності цим Законом, зокрема, Закон № 1789-ХІІ, крім, частин третьої, четвертої, шостої та одинадцятої статті 50-1, що втратили чинність з 15.12.2015.
Статтею 86 Закону № 1697-VII врегульовано питання пенсійного забезпечення працівників прокуратури, які були чинними на час звернення позивача із заявою про призначення пенсії.
Таким чином, питання пенсійного забезпечення працівників прокуратури України регулюється статтею 86 Закону № 1697-VІІ, який набув чинності 15.07.2015 та є діючим.
З урахуванням викладеного та враховуючи дату звернення позивача до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії, а саме 20.09.2021, до спірних правовідносин застосовуються норми частини першої статті 86 Закону № 1697-VІІ, а не статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ.
Відповідно до частини першої статті 86 Закону № 1697-VІІ прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше, зокрема, з 1 жовтня 2020 року і пізніше - 25 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 15 років.
З матеріалів справи встановлено та не заперечується сторонами, що на момент звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії вислуга років (страховий стаж) позивача складав значно менше 25 років.
Отже, вислуга років (страховий стаж) позивача на час його звернення до відповідача (20.09.2021) є меншою ніж 25 років, визначених частиною першою статті 86 Закону № 1697-VІІ, що не надає позивачу право на призначення пенсії за вислугу років станом на 20.09.2021 відповідно до Закону № 1697-VII.
При цьому, суд вважає безпідставним посилання позивача на те, що зміни в законодавстві, які звужують зміст та обсяг існуючих прав, не повинні застосовуватися, оскільки у період дії статті 50-1 Закону № 1789-XII (у редакції Закону від 17.01.2002 № 2981-ІІІ) чинній до 30.09.2011, пенсії призначалися прокурорам і слідчим зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років.
Суд зазначає, що станом на 30.09.2011 у позивача був відсутній стаж роботи 20 років, а отже, у нього не виникло право на пенсійне забезпечення за вислугу років на підставі статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ (у редакції Закону від 17.01.2002 № 2981-ІІІ).
Оскільки, позивач не набув такого права, то неможливо стверджувати і про звуження його змісту та обсягу, оскільки положення Конституції України, на які посилається позивач, вказують на неприпустимість звуження змісту та обсягу вже існуючого права.
При цьому, суд звертає увагу, що станом на момент виникнення спірних правовідносин положення Закону № 1697-VII неконституційними не визнавалися та підлягають застосуванню.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 04 березня 2020 року у справі № 265/6322/16-а, від 11 червня 2020 року у справі № 265/2627/17, від 08 листопада 2021 року у справі № 404/5325/17 та від 02 серпня 2022 року у справі № 640/3085/19.
Щодо посилань позивача на те, що він мав обґрунтовані очікування на отримання пенсії на умовах, що діяли на момент початку роботи, суд зазначає, що за правовою позицією Європейського суду з прав людини, викладеною у рішенні «Великода проти України» (№ 43331/12), законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.
Оскільки стаж позивача за вислугу років не достатній для призначення пенсії на підставі статті 86 Закону № 1697-VII, а в період дії статті 50-1 Закону № 1789-XII він не набув права на призначення пенсії за вислугу років, відповідач правомірно відмовив позивачу у призначенні пенсії за вислугою років.
Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Частиною другою статті 9 КАС України встановлено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. 
За встановлених в цій справі фактичних обставин, з урахуванням меж заявлених вимог та правового регулювання спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та у зв`язку з цим не підлягають задоволенню.
У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог питання про розподіл судових витрат відповідно до вимог статті 139 КАС України судом не вирішується.
Керуючись статтями 2, 8, 9, 19, 20, 32, 72, 77, 90, 94, 132, 139, 241-246, 250, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій щодо відмови у призначенні пенсії за вислугу років за рішенням від 02.11.2021 № 2600-0207-8/173700 протиправними, зобов`язання призначити пенсію за вислугу років у відповідності до вимог ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789-ХІІ (в редакції від 17.01.2002) у розмірі 90% від суми місячного (чинного) заробітку - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду. 

Суддя 	С.В. Борзаниця