ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2026 року 
м. Черкаси 

Справа № 712/8927/23		
Провадження № 22-ц/821/97/26		
категорія: 308000000 	  	

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Василенко Л. І.,
суддів: Карпенко О. В., Новікова О. М.,
секретаря - Кукушкіної А. О.,

учасники справи: 
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач -  ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 – адвоката Березенка Євгена Анатолійовича на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 24 вересня 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ житлового будинку, у складі: головуючого судді Борейко О. М.,

в с т а н о в и в :

Описова частина
Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до Соснівського районного суду м. Черкаси з даним позовом.
В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначила, що вона є власником 3/4 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки та частки у праві власності на житловий будинок від 26 січня 2023 року за р № 150.
Власником іншої 1/4 частки цього ж будинку з відповідною частою надвірних споруд є відповідач - ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності б/н, виданого Житлово-експлуатаційним відділом Черкаського міськвиконкому 14 червня 1985 року.
Просила здійснити поділ житлового будинку з надвірними спорудами з урахуванням фактичного користування житловим будинком та земельною ділянкою по АДРЕСА_1 .
З урахуванням висновків судової експертизи, ОСОБА_1 змінила позовні вимоги та просила здійснити поділ житлового будинку з надвірними спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , при цьому виділити у власність:
ОСОБА_1 : 57/100 в житловому будинку літ. «А-І», а, а-1, приміщення коридору 2-ІІ, площею 12,7 кв. м, приміщення 2-1, кімнату площею 12,5 кв. м; приміщення 3-1, площею 59 кв. м, приміщення 3-2, площею 11,2 ка. м, приміщення 3-3, кімнату площею 8,8 кв. м ; приміщення 3-4, кімнату площею 17,2 кв. м, який розташований на земельній ділянці із кадастровим номером 7110136700:01:011:0094, площею 0,075 га. Серед надвірних будівель та споруд навіс тимчасовий літ «Л», сарай літ. «Г», погріб літ «Е», літню кухню літ. «В», вбиральню літ. «Д», вигрібна яма № 13, огорожу № 5, № 8, № 10, огорожу №11 (ворота з хвірткою), свердловину № 12, які розташовані на земельній ділянці із кадастровим номером 7110136700:01:011:0094, площею 0,075 га;
ОСОБА_2 в житловому будинку літ. «А-І», житлову прибудову літ. «А1-І», «а2»: коридор 1-1, площею 9,4 кв. м; кімнату 1-2, площею 12,9 кв. м, кімнату 1-3, площею 10,3 кв. м, кімнату 1-4, площею 7,7 кв. м, кухню 1-5, площею 5,3 кв. м, коридор 1-1, площею 4,3 кв. м. Серед надвірних будівель і споруд: огорожу № 1 (ворота з хвірткою), № 2, № 4, літню кухню літ. «Б» (прибудова), погріб літ. «Ж», вбиральню літ. «З», гараж з оглядовою ямою літ. «К», свердловину № 9.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію в сумі 151648 грн за 18/100 частки, яка в натурі стала більшою за ідеальну.
Припинити право спільної часткової власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 24 вересня 2025 року позов задоволено частково.
Припинено право спільної часткової власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .
Здійснено поділ житлового будинку з надвірними спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .
Виділено в натурі у приватну власність ОСОБА_1 частку із майна, що є у спільній частковій власності, згідно висновку експерта за результатами проведення будівельно-технічної експертизи по цивільній справі № 712/8927/23 від 26 січня 2024 року № 12/23-БТ, складеного судовим експертом Оніщенко Н. С., а саме: 57/100 частки домоволодіння (житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами) за адресою: АДРЕСА_1 , що включає в себе: прибудову літ. «а»: приміщення 2-ІІ, коридор площею 12,7 кв. м; прибудову літ. «а1»: приміщення 3-1, коридор площею 5,9 кв. м; приміщення 3-2, підсобне приміщення площею 11,2 кв. м; в житловому будинку літ. «А-І»: приміщення 2-1, кімнату площею 12,5 кв. м; приміщення 3-3, кімнату площею 8,8 кв. м; приміщення 3-4, кімнату площею 17,2 кв. м, всього загальною площею 68,3 кв. м, вартістю 282017 грн; надвірні будівлі і споруди, а саме: літню кухню літ. «В», сарай літ. «Г», погріб літ. «Е», вбиральню літ. «Д», навіс тимчасовий літ «Л», огорожу № 5, огорожу, № 8, огорожу № 10, огорожу №11 (ворота з хвірткою), свердловину № 12, вигрібну яму № 13, вартістю 196785 грн, а всього по домоволодінню вартістю 429207 грн.
Виділено в натурі у приватну власність ОСОБА_2 частку із майна, що є у спільній частковій власності, згідно висновку експерта за результатами проведення будівельно-технічної експертизи по цивільній справі № 712/8927/23 від 26 січня 2024 року № 12/23-БТ, складеного судовим експертом Оніщенко Н. С., а саме: 43/100 частки домоволодіння (житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами) за адресою: АДРЕСА_1 , що включає в себе: прибудову літ. «а2»: приміщення 1-І, коридор площею 4,3 кв. м; житлову прибудову літ. «А1-І»: приміщення 1-1, коридор площею 9,4 кв. м; приміщення 1-3, кімнату площею 10,3 кв. м, приміщення 1-4, кімнату площею 7,7 кв. м, приміщення 1-5, кухню площею 5,3 кв. м, в житловому будинку літ. «А-І»: приміщення 1-2, кімнату площею 12,9 кв. м, всього загальною площею 49,9 кв. м, вартістю 241172 грн; надвірні будівлі і споруди, а саме: літню кухню літ. «Б» (прибудова), погріб літ. «Ж», вбиральню літ. «З», гараж з оглядовою ямою літ. «К», огорожу № 1 (ворота з хвірткою), огорожу, № 2, огорожу, № 4, свердловину № 9, вартістю 120626 грн, а всього по домоволодінню вартістю 361798 грн.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію в сумі 151648 грн за зміну (зменшення) частки ОСОБА_1 у праві власності на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , з 75/100 до 57/100, що становить на 20,3 кв. м менше від ідеальної частки.
В іншій частині заявлених позовних вимог – відмовлено.
Рішення мотивоване тим, що за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи судовим експертом запропоновано три варіанти розподілу домоволодіння у відповідності до ідеальних часток співвласників у праві власності на домоволодіння АДРЕСА_2 до 1/4 в тому числі запропонований варіант розподілу житлового будинку з прибудовами літ «А-1», «А1-1», «а, а1,а2» по АДРЕСА_1 , що відповідає фактичному порядку користування, що склався між співвласниками.
Судом зазначено, що жоден із запропонованих експертом варіантів розподілу домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , не передбачає здійснення перепланувань, добудов, реконструкції, переобладнання, перетворення, знесення та будь-яких інших змін об`єктів нерухомого майна та/або їх частин; поділ не матиме наслідків у вигляді завдання неспівмірної шкоди господарського призначення в тому числі не спричинить погіршення технічного стану житлового будинку та надвірних будівель і споруд домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 .
Разом з тим, всі варіанти розподілу передбачають зменшення ідеальної частки співвласника – ОСОБА_1 в результаті поділу домоволодіння за адресою : АДРЕСА_1 , тому експертом у висновку експерта від 26 січня 2024 року № 12/23-БТ, складеного за результатами проведення будівельно-технічної експертизи у цивільній справі № 712/8927/23, здійснено розрахунок часток співвласників в результаті кожного з варіантів поділу та визначено розмір грошової компенсації в одиницях вартості, яка підлягає стягненню з іншого співвласника – ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 внаслідок зменшення ідеальної частки співвласника – ОСОБА_1 . 
Суд зауважив, що відповідач заперечив проти стягнення з нього на користь ОСОБА_1 , грошової компенсації за зміну (зменшення) частки ОСОБА_1 у праві власності на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , з 75/100 до 57/100, при цьому проти збільшення його частки з 25/100 до 43/100, тобто на 18/100 – не заперечував.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Частково не погоджуючись із рішенням суду, представник ОСОБА_2 – адвокат Березенко Є. А. оскаржив його в апеляційному порядку та просив скасувати рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 24 вересня 2025 року частково. Відмовити у стягненні з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошової компенсації у сумі 151648 грн за зміну (зменшення) частки ОСОБА_1 у праві власності на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , з 75/100 до 57/100, що становить на 20,3 кв. м менше від ідеальної частки.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не врахував, що ОСОБА_2 було здійснено поліпшення своєї частки будинку, а саме здійснення прибудови 6 х 7 м, дозвіл на будівництво якої було отримано у порядку, передбаченому діючим на той час законодавством. Вказана добудова споруджувалась виключно власними зусиллями. 
За весь період часу володіння вказаним майном, від попередніх власників будинку жодного разу не висувалось ніяких вимог щодо виплати компенсацій за рахунок спорудження вказаної добудови ОСОБА_2 .
Зазначає, що будь-яких доказів причетності до спорудження вказаної прибудови ОСОБА_1 не надано, а відтак і претендувати на компенсацію збільшення частки ОСОБА_2 позивач не може. 
Наголошує, що здійснена ним добудова не є об`єктом права спільної власності і жодним чином не впливає на розмір часток, а стає об`єктом права власності лише того співвласника, який її зробив.

У відзиві на апеляційну каргу представник ОСОБА_1 – адвокат Давигора С. А. просить суд апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 – адвоката Березенка Є. А. залишити без задоволення, а рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 24 вересня 2025 року – без змін.
Зазначає, що сторона відповідача навмисно вводить в оману суд, вказуючи, що не мала можливості подати ні відзиву, ні додаткових доказів. Судом першої інстанції неодноразово наголошувалось представнику про його права, якими останній не виявив намір скористатися. Клопотання про витребування доказів також не подані стороною.
Зауважень до експертизи сторона не подавала, повторних чи додаткових експертиз не призначалося за клопотанням сторони відповідача.
Відповідно донаявного в матеріалах справи рішення виконкому Черкаської міської ради народних депутатів від 29.05.1985 №271 та свідоцтва №75 «на право приватної власності на добудови, побудовані з дозволу та затвердження актів прийому», у вказаних документах міститься інформація про те, що співвласниками будинку у відповідних частках проведено роботи та оформлено право власності на ті ж частки, якими останні володіють.
Окрім того в матеріалах справи наявні замовлення, які були приєднані із матеріалів інвентарної справи в яких відсутні замовлення відповідачем щодо здійснення перерахунку часток, тому наразі вказувати, що судом було порушено його права, є протиправним.
Щодо клопотання про приєднання до справи нових доказів вважає, що в даному випадку в діях представника вбачаються ознаки зловживання процесуальними правами, оскільки якщо в суді першої інстанції він не скористався своїми правами, то за відсутності реальних перешкод, у суду апеляційної інстанції немає законних підстав для приєднання доказів, які судом першої інстанції не заявлені та не витребувані.

Фактичні обставини справи встановлені судом першої інстанції

Згідно з рішенням Черкаської міської ради від 13 серпня 2020 року № 2-6328 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі по АДРЕСА_3 ; передано ОСОБА_3 безоплатно у власність земельну ділянку з кадастровим номером 7110136700:01:011:0094, площею 0,0750 га, по АДРЕСА_3 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибну ділянку); земельну ділянку з кадастровим номером 7110136700:01:011:0095, площею 0, 0885 га, по АДРЕСА_3 надано в оренду строком на 49 років для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибну ділянку) (т.1 а.с. 18).
Відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки та частки у праві власності на житловий будинок від 26 січня 2023 року ОСОБА_3 передала, а ОСОБА_1 прийняла у власність земельну ділянку площею 0,0750 га, що розташована по АДРЕСА_1 , з кадастровим номером 7110136700:01:011:0094 та 3/4 частки у праві власності на житловий будинок з відповідною частиною надвірних споруд за адресою: АДРЕСА_1 .
Житловий будинок з прибудовами, частка у праві власності на який відчужується, дерев`яний, частково обкладений цеглою, під літ. А-І, А1-І, а, а1, а2, загальною площею 118,2 кв. м, житловою площею 69,4 кв. м, з належними до нього надвірними спорудами, а саме: прибудова під літ. Б, літня кухня під літ. В, сарай під літ. Г, вбиральня під літ. Д,3, гараж під літ. К, погріб під літ. Е,Ж, огорожа № 1, 2, 4, 5, 8, 10,11, колодязь № 3, свердловина № 9, 12, зливна яма № 13 (т.1 а.с. 8-9).
Згідно свідоцтва на право особистої власності на житловий будинок АДРЕСА_1 від 14 червня 1985 року, виданого Житлово експлуатаційним відділом Виконавчого комітету Ради народних депутатів Черкаського міськвиконкому на підставі рішення Виконкому Черкаської міськради народних депутатів № 271 від 29 травня 1985 року, 1/4 житлового будинку з будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_2 на праві особистої власності, зареєстровано на праві особистої власності та записано в реєстрову книгу КП «ЧООБТІ» за № 114 реєстр № 10925 (т.1 а.с. 12).
З довідки, виданої Комунальним підприємством «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» від 27 листопада 2018 року №7033о вбачається, що станом на 01 січня 2013 року домоволодіння АДРЕСА_1 ) зареєстровано у ЧООБТІ за:
ОСОБА_2 , згідно свідоцтва про право власності б/н Житлово - експлуатаційного відділу Черкаського міськвиконкому від 14 червня 1985 року, частка у праві власності - 1/4;
ОСОБА_3 , згідно свідоцтва про право на спадщину, посвідченого приватним нотаріусом Сопільняк А. О. 01 серпня 2013 року № 4988, частка у праві власності - 3/4 (т.1 а.с. 13).
Згідно Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 26 січня 2023 року № 321144970, зареєстровано право спільної часткової власності ОСОБА_1 , розмір частки 3/4, на житловий будинок загальною площею 118,2 кв. м, житловою площею 69,4 кв. м, з надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 10).
З рішення Виконавчого комітету Черкаської міської ради № 271 від 29 травня 1985 року «Про визнання права власності на добудови, побудовані з дозволу та затверджені актом їх прийому» вбачається, що у відповідності з Інструкцією МКГ УРСР від 31 січня 1966 року виконком Черкаської міської ради народних депутаті вирішив прийняти в експлуатацію, визнати право власності на добудови, побудовані з дозволу та затвердити ідеальні долі між співвласниками за їх згодою ( АДРЕСА_3 ) за громадянами: ОСОБА_4 –1/2; ОСОБА_5 –1/4; ОСОБА_2 – 1/4 (т.1 а.с. 183 зворот).
У вищевказаному рішенні Виконавчого комітету Черкаської міської ради № 271 від 29 травня 1985 року «Про визнання права власності на добудови, побудовані з дозволу та затверджені актом їх прийому», зазначено загальну площу будинку по АДРЕСА_3 з добудовами, побудованими з дозволу та затвердженими актом їх прийому, а саме: 119,2 кв. м ( 67,7 кв. м + 51,5 кв. м) в тому числі житлова площа - 67,1 кв. м (38,3 кв. м + 28,8 кв. м).
Згідно свідоцтва на право особистої власності на житловий будинок № 75 від 14 червня 1985 року, виданого Житлово – експлуатаційним відділом Виконавчого комітету Ради народних депутатів Черкаського міськвиконкому на підставі рішення Виконкому Черкаської міськради народних депутатів № 271 від 29 травня 1985 року, 1/4 житлового будинку з будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_3 , належить ОСОБА_2 на праві особистої власності, зареєстровано на праві особистої власності за ОСОБА_2 та записано в реєстрову книгу КП «ЧООБТІ» за № 114 реєстр № 10925 стор.12 (т.1 а.с. 184 зворот).
Відповідно до висновку експерта за результатами проведення будівельно-технічної експертизи від 26 січня 2024 року № 12/23-БТ, складеного судовим експертом запропоновано три варіанти розподілу домоволодіння у відповідності до ідеальних часток співвласників у праві власності на домоволодіння АДРЕСА_4 , в тому числі запропонований варіант розподілу житлового будинку з прибудовами літ «А-1», «А1-1», «а, а1,а2» по АДРЕСА_1 , що відповідає фактичному порядку користування, що склався між співвласниками (т.1 а.с. 74-118).
Відповідно до варіанту 2 (розподілу домоволодіння у відповідності до ідеальних часток співвласників у праві власності на домоволодіння 3/4 до 1/4):
- виділити в натурі у приватну власність ОСОБА_1 частку із майна, що є у спільній частковій власності, згідно висновку експерта за результатами проведення будівельно-технічної експертизи по цивільній справі № 712/8927/23 від 26 січня 2024 року № 12/23-БТ, а саме: 57/100 частки домоволодіння (житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами) за адресою: АДРЕСА_1 , що включає в себе: прибудову літ. «а»: приміщення 2-ІІ, коридор площею 12,7 кв. м; прибудову літ. «а1»: приміщення 3-1, коридор площею 5,9 кв. м; приміщення 3-2, підсобне приміщення площею 11,2 кв. м; в житловому будинку літ. «А-І»: приміщення 2-1, кімнату площею 12,5 кв. м; приміщення 3-3, кімнату площею 8,8 кв. м; приміщення 3-4, кімнату площею 17,2 кв. м, всього загальною площею 68,3 кв. м, вартістю 282017 гривень; надвірні будівлі і споруди, а саме: літню кухню літ. «В», сарай літ. «Г», погріб літ. «Е», вбиральню літ. «Д», навіс тимчасовий літ «Л», огорожу №5, огорожу, №8, огорожу №10, огорожу №11 (ворота з хвірткою), свердловину №12, вигрібну яму №13, вартістю 196785 гривень, а всього по домоволодінню вартістю 429207 грн.
- виділити в натурі у приватну власність ОСОБА_2 частку із майна, що є у спільній частковій власності, згідно висновку експерта за результатами проведення будівельно-технічної експертизи по цивільній справі № 712/8927/23 від 26 січня 2024 року №12/23-БТ, а саме: 43/100 частки домоволодіння (житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами) за адресою: АДРЕСА_1 , що включає в себе: прибудову літ. «а2»: приміщення 1-І, коридор площею 4,3 кв. м; житлову прибудову літ. «А1-І»: приміщення 1-1, коридор площею 9,4 кв. м; приміщення 1-3, кімнату площею 10,3 кв. м, приміщення 1-4, кімнату площею 7,7 кв. м, приміщення 1-5, кухню площею 5,3 кв. м, в житловому будинку літ. «А-І»: приміщення 1-2, кімнату площею 12,9 кв. м, всього загальною площею 49,9 кв. м, вартістю 241172 гривень; надвірні будівлі і споруди, а саме: літню кухню літ. «Б» (прибудову), погріб літ. «Ж», вбиральню літ. «З», гараж з оглядовою ямою літ. «К», огорожу №1 (ворота з хвірткою), огорожу, №2, огорожу, № 4, свердловину № 9, вартістю 120626 грн, а всього по домоволодінню вартістю 361798 грн;
- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , грошову компенсацію в сумі 151648 грн за зміну (зменшення) частки ОСОБА_1 у праві власності на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , з 75/100 до 57/100, що становить на 20,3 кв. м менше від ідеальної частки. 
В ході проведення судової будівельно-технічної експертизи об`єктів самочинного будівництва (в тому числі добудов, прибудов тощо) експертом не виявлено.
Об`єктів нерухомого майна на території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , які не зазначені в технічному паспорті, експертом в ході проведення судової будівельно-технічної експертизи не виявлено.

Мотивувальна частина
Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно з ч. 1ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Мотиви, з яких виходить Черкаський апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1 ст. 367 ЦПК України).
За правилами ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
За змістом ст. ст. 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).
Відповідно до норм ст. 12, ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 24 вересня 2025 року оскаржується в частині стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсації у сумі 151648 грн за зменшення її частки у праві власності на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , з 75/100 до 57/100, що становить на 20,3 кв. м менше від ідеальної частки.
В решті рішення суду першої інстанції не оскаржується, тому не підлягає перегляду судом апеляційної інстанції.
Поняття, зміст права власності та його здійснення закріплено у ст. ст. 316, 317, 319 ЦК України, аналіз яких свідчить, що право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб.
За загальним правилом власник самостійно користується, володіє та розпоряджається своїм майном.
При цьому володіння та розпорядження об`єктом спільної власності (часткової чи сумісної) має свої особливості.
Статтею 355 ЦК України встановлено, що майно, яке є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.
Відповідно до ч. 4 ст. 355 та ч. 1 ст. 356 ЦК України спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
Зі змісту вказаних статей випливає, що право кожного із співвласників пов`язується із часткою у праві спільної власності і кожен із співвласників є власником не певної частини майна, а всього спільного майна у цілому.
У постанові від 12 грудня 2018 року у справі № 442/7505/14-ц Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду виснував, що спільна часткова власність є специфічною конструкцією, оскільки існує: (а) множинність суб`єктів. Для права власності характерна наявність одного суб`єкта, якому належить відповідне майно (наприклад, один будинок - один власник). Навпаки, спільна часткова власність завжди відзначається множинністю суб`єктів (наприклад, один будинок - два співвласники); (б) єдність об`єкта. Декільком учасникам спільної часткової власності завжди належить певна сукупність майна. Причому право спільної часткової власності може стосуватися як подільних / неподільних речей, так і майнових прав та обов`язків.
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.
Згідно зі ст. 361 ЦК України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності.
Аналіз ст. 361 ЦК України дозволяє зробити висновок, що об`єктом розпорядження співвласника є частка у праві спільної часткової власності, а не частка у майні. Тобто право самостійного розпорядження часткою у праві власності, не є тотожним розпорядженню частиною майна. Частка в праві спільної часткової власності, що належить кожному зі співвласників, виступає не як частина речі й не як право на частину речі, а як частина права на всю річ як єдине ціле. Тобто право спільної часткової власності поширюється на все спільне майно, а частка в праві спільної часткової власності не стосується частки майна.
Частиною 3 ст. 358 ЦК України встановлено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
Порядок поділу спільного майна встановлено у ст. 367 та ст. 372 ЦК України.
Так, ст. 367 ЦК України визначено, що майно, яке є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.
За змістом ч. 3 ст. 14 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі поділу об`єкта нерухомого майна або виділу з нього частки формується нова реєстраційна справа з відкриттям відповідного розділу в Державному реєстрі прав.
Проаналізувавши наведені норми матеріального права Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23 квітня 2025 року у справі № 357/3145/20 сформувала висновки щодо норми матеріального права про спільну часткову власність, які полягають у наступному.
«6.19.1. У результаті поділу нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, кожному із співвласників потрібно визначити окрему площу, яка має складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні ст. 181 ЦК України, а щодо житлових приміщень - також з врахуванням вимог ч. 1 ст. 379 ЦК, ч. 1 ст. 50 ЖК України.
6.19.2. Поділ спільного майна відрізняється від виділу частки співвласника або припинення його права на частку в спільному майні тим, що у разі поділу майна кожному співвласнику виділяється майно в натурі і право спільної власності припиняється. Натомість у результаті виділу частки зі спільного майна право спільної часткової власності припиняється лише для того учасника, якому ця частка виділяється в натурі, а для інших співвласників режим спільної часткової власності на решту майна зберігається.
6.19.3. Із цього також можна зробити висновок, що за наявності лише двох співвласників майна між ними проводиться поділ, оскільки при визначенні часток одного зі співвласників у натурі частка іншого визначається також і зміні в подальшому не підлягає. У такому випадку суд має зазначити розмір виокремлених частин колишнього спільного майна для обох сторін та визначити конкретні окремі об`єкти нерухомого майна, що утворилися у результаті його поділу та належать позивачеві та відповідачеві.
6.22. У тих випадках, коли в результаті поділу співвласнику передається частина жилого будинку, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на будинок. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 03 квітня 2013 року у справі № 6-12цс13.
6.23. При цьому, вирішуючи питання поділу спільного майна або виділення частки з нього, суди повинні пам`ятати, що визначальним для цього є не усталений співвласниками порядок користування будинком, а розмір їх часток та технічна можливість поділу будинку відповідно до цих часток.
6.24. Крім того, слід пам`ятами, що згідно з ч. 4 та ч. 5 ст. 357 ЦК України співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності. Поліпшення спільного майна, які можна відокремити, є власністю того з співвласників, який їх зробив, якщо інше не встановлено домовленістю співвласників.
6.25. Отже, добудови, прибудови або будь-які поліпшення житлового будинку, які зробив один із його співвласників без згоди іншого (інших), не можуть впливати на розмір часток співвласників при поділі цього будинку, а відтак і їх вартість, проте, якщо це технічно можливо, залишаються у володінні того, хто їх збудував».
З матеріалів справи вбачається, що сторони по справі є співвласниками житлового будинку із надвірними спорудами за адресою:  АДРЕСА_1 . При цьому позивач є власником 3/4 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, а відповідач 1/4 частки цього ж будинку з відповідною частою надвірних споруд.
У даній справі, судом першої інстанції, було проведено судову будівельно-технічну експертизу, за результатами якої судовим експертом встановлено технічна можливість поділу спірного будинку на два окремих ізольованих житлові приміщення та запропоновано три варіанти розподілу домоволодіння у відповідності до ідеальних часток співвласників у праві власності на домоволодіння 3/4 до 1/4.
При цьому, жоден із запропонованих експертом варіантів розподілу домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , не передбачає здійснення перепланувань, добудов, реконструкції, переобладнання, перетворення, знесення та будь-яких інших змін об`єктів нерухомого майна та/або їх частин; зазначено, що поділ не матиме наслідків у вигляді завдання неспівмірної шкоди господарського призначення в тому числі не спричинить погіршення технічного стану житлового будинку та надвірних будівель і споруд вказаного домоволодіння.
Разом з тим, експертом встановлено, що всі варіанти розподілу передбачають зменшення ідеальної частки співвласника – ОСОБА_1 , тому експертом здійснено розрахунок часток співвласників в результаті кожного з варіантів поділу та визначено розмір грошової компенсації в одиницях вартості, яка підлягає стягненню з іншого співвласника ОСОБА_2 внаслідок зменшення ідеальної частки співвласника - ОСОБА_1 .
Сторони по справі погодились із вказаним висновком судової експертизи, заперечень щодо висновку судової будівельно-технічної експертизи від 26 січня 2024 року № 12/23-БТ сторонами заявлено не було, як і клопотань про проведення додаткової, комісійної чи комплексної експертизи відсутня.
Під час розгляду справи заперечення щодо правильності здійснених судовим експертом розрахунків грошової компенсації за зміну (зменшення) частки ОСОБА_1 у праві власності на вказане домоволодіння, по кожному з варіантів поділу у представників сторін також відсутні.
Проаналізувавши наведені у висновку експерта варіанти поділу житлового будинку, врахувавши позицію щодо розподілу спільної часткової власності обох сторін, суд першої інстанції взяв до уваги вищевказаний висновок експерта та вважав, що запропонований експертом варіант № 2 розподілу відповідає найкращим інтересам сторін, тому саме за цим варіантом місцевий суд вважав доцільним поділити житловий будинок з надвірними спорудами.
Заперечуючи проти стягнення на користь позивача грошової компенсації, скаржник ОСОБА_2 наголошує, що збільшення частки майна, яке перебуває у його фактичному користуванні відбулось за рахунок здійсненої ним добудови, яка не є спільною частковою власністю та не підлягає поділу.
Слід зазначити, що юридична доля поліпшень, зроблених одним із співвласників у спільному майні, підлягає визначенню згідно із положеннями ч. 3- ч. 5 ст. 357 ЦК України, за змістом яких співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна. Співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності. Поліпшення спільного майна, які можна відокремити, є власністю того з співвласників, який їх зробив, якщо інше не встановлено домовленістю співвласників.
Співвласник наділений правом вимагати збільшення своєї частки за обов`язкової наявності таких чотирьох умов: 1) поліпшення спільного майна не можна відокремити від спільного об`єкта. При цьому мається на увазі не технічна неможливість відокремлення поліпшень від речі, а неможливість відокремлення їх без пошкодження або істотного знецінення речі. Якщо виходити із змісту ч. 1 ст. 187 ЦК України, нерозривний зв`язок поліпшень з річчю має місце у тому випадку, коли відділення поліпшень має наслідком пошкодження або істотне знецінення безпосередньо основної речі, від якої були відокремлені поліпшення, а не самих поліпшень; 2) поліпшення зроблені за кошти цього співвласника, без залучення коштів інших співвласників. Якщо кошти, за рахунок яких були зроблені поліпшення, не належать співвласнику, поліпшення вважатимуться майном, набутим ним без достатньої правової підстави (глава 83 ЦК України); 3) поліпшення були зроблені за згодою всіх інших співвласників; 4) при здійсненні поліпшень було додержано порядок використання спільного майна, тобто загальні засади володіння та користування спільним майном, визначені законом, а також умови володіння та користування спільним майном згідно з домовленістю між співвласниками.
У разі якщо співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди зробив у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, він набуває право власності на таку добудову (прибудову) виключно, якщо це не порушує прав інших співвласників.
До таких висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 03 грудня 2019 року в справі № 761/34735/17, від 13 лютого 2019 року в справі № 570/4748/15.
Частки співвласників можуть бути змінені на підставі договору між співвласниками або на підставі судового рішення. За відсутності хоча б однієї із наведених умов поліпшення жодним чином не вплине на зміну часток у праві спільної часткової власності.
Наведені правила ч. 3 ст. 357 ЦК України стосуються випадків, коли внаслідок здійснених поліпшень спільного майна співвласник вимагає від інших співвласників збільшення своєї частки у цьому майні. Такі поліпшення повинні стосуватися як частки співвласника, який бажає збільшення його частки, так і іншого (інших) співвласника (співвласників) спільного майна. Обов`язковим для такого збільшення є дотримання співвласником передумов, визначених цією статтею, зокрема таких: поліпшення спільного майна не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна.
Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 03 квітня 2024 рокув справі № 760/8635/21.
В матеріалах інвентаризіційної справи щодо домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , відсутні відомості про наявність об`єктів самочинного будівництва (в тому числі добудов, прибудов, окремих об`єктів нерухомого майна тощо); всі об`єкти нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , в тому числі житловий будинок та всі надвірні будівлі і споруди зазначені в технічному паспорті.
Жодних доказів здійснення добудов в вказаному домоволодінні, після введення його в експлуатацію у 1985 році, чи документів, щодо надання дозволу на здійснення добудов, перебудов, переобладнань, реконструкції чи будь-яких інших змін в домоволодінні, після 1985 року, матеріали інвентаризаційної справи щодо домоволодіння не містять.
Згідно висновку експерта за результатами проведення будівельно-технічної експертизи № 12/23-БТ, загальна площа житлового будинку з прибудовами за адресою: АДРЕСА_1 , становить 118,2 кв. м (68,3 кв. м + 49, 9 кв. м).
У рішенні Виконавчого комітету Черкаської міської ради № 271 від 29 травня 1985 року «Про визнання права власності на добудови, побудовані з дозволу та затверджені актом їх прийому», зазначено загальну площу будинку по АДРЕСА_1 з добудовами, побудованими з дозволу та затвердженими актом їх прийому, а саме: 119,2 кв. м (67,7 кв. м + 51,5 кв. м) в тому числі житлова площа - 67,1 кв. м (38,3 кв. м + 28,8 кв. м).
Тобто, як вірно встановлено судом першої інстанції, за період з моменту введення житлового будинку з прибудовами в експлуатацію та визнання права власності рішенням Виконавчого комітету Черкаської міської ради № 271 від 29 травня 1985 року «Про визнання права власності на добудови, побудовані з дозволу та затверджені актом їх прийому» і до моменту звернення позивача до суду з вказаним позовом та розгляду справи судом першої інстанції, площа будинку з прибудовами за адресою: АДРЕСА_1 , не збільшилась.
Крім того, наголошуючи на здійсненні власними силами добудови, ОСОБА_2 не заперечується, що ним не вчинялись дії щодо зміни розміру часток власників будинку у зв`язку із здійсненням ним такої добудови до будинку.
Не згода скаржника із розміром часток не може бути предметом встановлення судом за наявності вже встановленого щодо них розміру частки у спільній частковій власності.
ОСОБА_2 не був позбавлений права звернення до реєстратора з приводу зміни часток за домовленістю між співвласниками.
До апеляційної скарги ОСОБА_2 додано клопотання про визнання поважними причини неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк та дослідження додатково поданих доказів та допит свідків.
Клопотання мотивує тим, що при подачі позову у даній справі, позивач жодним чином не заявляла своїх намірів на отримання будь-яких компенсацій за збільшення ідеальної частки ОСОБА_2 , що підтверджується змістом позовної заяви ОСОБА_1 від 24 серпня 2023 року.
Зазначає, що відповідач був позбавлений можливості на подання доказів щодо спростування доводів позивача та висновку експерта у строк, визначений ст. 83 ЦПК України.
Більше того, чіткі наміри щодо стягнення такої компенсації, позивачем були сформульовані лише у судових дебатах, у зв`язку з чим було підготовлене відповідне клопотання, в порядку ч. 4, ч. 5 ст. 83 ЦПК України, про визнання поважними причини неподання учасниками справи доказів у встановлений законом строк та надання часу для подання доказів.
Вказує, що дане клопотання було повернуто його ініціатору без розгляду.
Дослідивши подане скаржником клопотання апеляційний суд дійшов наступних висновків.
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3 ст. 367 ЦПК України).
За змістом п. 6 ч. 2 ст. 356, ч. 1- ч. 3 ст. 367 ЦПК України апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, які вона довела. У разі надання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів як у запереченні на апеляційну скаргу, так і на засіданні суду апеляційної інстанції.
Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не були подані до суду першої інстанції, апеляційний суд має врахувати як вимоги ч. 1 ст. 44 ЦПК України щодо обов`язку особи, яка бере участь у справі, добросовісно реалізовувати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи. Про прийняття та дослідження нових доказів, як і про відмову в їх прийнятті, апеляційний суд зобов`язаний мотивувати висновок в ухвалі за наслідками обговорення заявленого клопотання або в ухваленому судовому рішенні.
Суд апеляційної інстанції встановив, що клопотання про подачу доказів скаржником було заявлено в суді першої інстанції на стадії судових дебатів та було повернуто без розгляду.
При цьому, подане до суду першої інстанції клопотання не містило доказів поважності причин не подання їх у визначений законом строк, а єдиною підставою для поновлення строку було вказано те, що лише в дебатах позивач чітко визначився про необхідність стягнення відповідної компенсації із відповідача.
У поданому до суду апеляційної інстанції клопотанні, скаржником не було додано доказів неможливості їх подачі до суду першої інстанції.
Слід зазначити, що питання стягнення судом відповідної грошової компенсації, у випадках, коли в результаті поділу співвласнику передається частина жилого будинку, яка перевищує його частку, визначене законом.
У даній справі про необхідність стягнення грошової компенсації, у разі поділу будинку, було зазначено у висновку судової експертизи і відповідач не був позбавлений можливості подати заперечення щодо експертизи чи, зокрема, щодо розміру компенсації.
Крім того, сторона позивача у відзиві на апеляційну скаргу просила суд відмовити у задоволенні клопотання про долучення доказів.
Враховуючи, що скаржник не надав суду доказів неможливості подання доказів до суду першої інстанції, у визначені процесуальні строки, з причин, що об`єктивно не залежали від нього, а також те, що у своєму клопотанні заявник не обґрунтував поважність причин неподання до суду першої інстанції доказів, апеляційний суд дійшов висновку про неприйняття наданих відповідачем доказів та відмови у задоволенні клопотання.
Встановивши, що спірний житловий будинок належать сторонам на праві спільної часткової власності, а сторони добровільно не дійшли згоди щодо його поділу, суд першої інстанції здійснив поділ цього майна в натурі між сторонами за висновком експертизи та правомірно стягнув компенсацію вартості майна на користь позивачки.
При цьому колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що відповідачем не доведено, що співвласники будинковолодіння надали згоду ОСОБА_6 на здійснення прибудови, а відтак відсутні підстави вважати, що відбулася зміна розміру часток власників будинку.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
У ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Диспозитивність - один з основних принципів судочинства, на підставі якого учасник справи самостійно вирішує, чи оскаржувати рішення суду першої інстанції в апеляційному (касаційному) порядку та в яких межах (постанова Верховного Суду від 21 червня 2023 року у справі № 757/42885/19-ц (провадження № 61-9060св22), постанова Верховного Суду від 22 листопада 2023 року у справі № 465/6549/16-ц (провадження № 61-11927св23)).
Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч. 2 ст. 12 ЦПК України).
Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.
В постанові Верховного Суду від 11 червня 2020 року (справа №757/1782/18) вказується, що змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він нівелюватиме можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанцій і не дають підстав вважати, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права та/або неправильно застосовано норми матеріального права, які передбачені ст. 376 ЦПК України, як підстави для скасування рішення суду.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За результатами розгляду справи колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, відтак дійшов законної та обґрунтованої позиції при вирішенні справи. Відтак підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції при апеляційному розгляді відсутні.
Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 – адвоката Березенка Євгена Анатолійовича – залишити без задоволення.
Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 24 вересня 2025 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.
Повний текст постанови складено 27 лютого 2026 року.

Головуючий Л. І. Василенко

Судді: О. М. Новіков

О. В. Карпенко