Номер провадження: 22-з/813/226/26 
Справа № 523/53/23
Головуючий у першій інстанції 
Доповідач Сегеда С. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ДОДАТКОВА ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20.04.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого  Сегеди С.М.,
суддів:   Громіка Р.Д.,
Комлевої О.С.,   

розглянувши в порядку письмового позовного провадження, без повідомлення учасників справи, заяву представника ОСОБА_1 – адвоката Ставніченка Максима Віталійовича про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, поділ майна, 

встановив:

30.12.2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання майна об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. 
Рішенням Пересипського районного суду м. Одеси від 28.07.2025 року позов ОСОБА_1 було задоволено частково (т.4, а.с.41-46).
Не погодившись з рішенням Пересипського районного суду м. Одеси від 28.07.2025 року, ОСОБА_1 , в особі представника – адвоката Ставніченка М.В., подав апеляційну скаргу (т.4, а.с.50-60).
Постановою Одеського апеляційного суду від 17.02.2026 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Ставніченко М.В., було задоволено, рішення Пересипського районного суду м. Одеси від 28.07.2025 року скасовано.
Ухвалено постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, поділ майна, було задоволено частково (т.4, а.с.117-121).

Разом з тим, 23.02.2026 року від представника ОСОБА_1 – адвоката Ставніченка М.В. надійшла заява про ухвалення додаткового рішення та стягнення з ОСОБА_2 судові витрати, які пов`язані із наданням правничої допомоги у розмірі 50 000,00 грн., проведенням судової експертизи у розмірі 40 000,00 грн., а також витрати на комп`ютерно-технічне дослідження у розмірі 10 000,00 грн., а всього 100 000,00 грн. (т.4, а.с.126-127).

18.03.2026 року представника ОСОБА_2 – адвоката Подорожного А.С. надійшла заява, в якій останній просить заяву представника ОСОБА_1 задовольнити частково та стягнути судові витрати на правничу допомогу у розмірі 8 647,00 грн., посилаючись на те, що заявлений до стягнення розмір судових витрат є неспівмірним із позовними вимогами.
Крім того, відповідач зазначала, що позивач ОСОБА_1 є боржником по сплаті аліментів на утримання малолітньої дитини та за період з 06.12.2022 року по 30.01.2026 року заборгованість по аліментам складає 378 064,52 грн. 
Також сторона позивача вказувала, що розмір заявлених до стягнення судових витрат у загальному розмірі 100 000,00 грн. є еквівалентний задоволеній позовній заяві про стягнення вартості рухомого майна, що не можна порівнювати, так як в реальності не може правова допомога у цивільному процесі дорівнювати 1/2 вартості рухомого майна (а.с.153-155).

У зв`язку з перебуванням судді Комлевої О.С. у відпустці та враховуючи недостатню кількість суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 9), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці, тимчасово відряджені до Одеського апеляційного суду), що створює надмірне навантаження, а також через участь суддів даної колегії суддів в інших цивільних, адміністративних і кримінальних справах, через відключення електроенергії в приміщенні Одеського апеляційного суду, датою ухвалення цього судового рішення є 20.04.2026 року.

Розглянувши заяву про ухвалення додаткового рішення та заперечення проти неї, колегія суддів приходить до наступного. 

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи.
Таким чином, колегія суддів розглядає дану справу без повідомлення учасників справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу та проведення експертизи(п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 133 ЦПК України).

Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
За правилами ч. ч. 1,2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ч. 8 цієї статті, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента у судовому процесі, сторонам необхідно надати суду відповідні докази: договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження та ін.); докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Відповідно, процесуальним законодавством передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.
До заяви про ухвалення додаткового рішення, адвокат Ставніченко М.В. додав договір про надання правової допомоги № 2/08/22 від 02.08.2022 року, укладений між адвокатом Ставніченком М.В. та ОСОБА_1 .. Згідно додаткової угоди №/022/08 від 02.08.2022 року вартість послуг у суді першої інстанції склала 20 000,00 грн. (т.4, а.с.140). Згідно додаткової угоди № 19/08 від 19.08.2025 року вартість послуг у суді апеляційної інстанції склала 30 000,00 грн. (т.4, а.с.140-зворот).
Крім того, заявником було надано Акт виконаних робіт № 19/08 від 19.08.2025 року, відповідно до якого ОСОБА_1 отримав від адвоката Ставніченка М.В. наступні послуги: надання правничої допомоги (представництво інтересів) згідно додаткових угод від 02.08.2022 року та 19.08.2025 року у загальному розмірі 50 000,00 грн. (т.4, а.с.141). 

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 року у справі №922/1964/21 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений також і у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 року у справі 904/4507/18.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц, постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 року у справі № 904/4507/18).
Присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції, ЄСПЛ застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року).
При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань. (ч. 1 ст. 182 ЦПК України).
Тобто саме зацікавлена сторона має вчиняти певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.
За наслідками здійсненої оцінки розміру судових витрат, понесених позивачем на правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи в суді першої та апеляційної інстанціях, через призму критеріїв, встановлених ч. 4 ст. 137 та ч. 3 ст. 141 ЦПК України, та враховуючи обсяг виконаних адвокатом робіт, апеляційний суд доходить висновку про наявність підстав для зменшення заявленого до стягнення розміру витрат на професійну правничу допомогу, надану в суді першої та апеляційної інстанції.
При зменшенні витрат на правову допомогу апеляційним судом враховано:
- чи змінювалася правова позиція сторін у справі в судах першої та апеляційної інстанціях;
- чи потрібно було адвокату вивчати додаткові джерела права, законодавство, що регулює спір у справі, документи та доводи, якими протилежні сторони у справі обґрунтували свої вимоги, та інші обставини.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01.12.2021 року у справі № 910/20852/20.

Як вбачається з матеріалів справи, адвокат Ставніченко М.В. надавав правову допомогу ОСОБА_1  в усіх цих інстанціях, тому, відповідно, був обізнаний у справі з усіма деталями, що з неї випливають.
Крім того, стягнення витрат на професійну правову (правничу) допомогу у розмірі 50 0000,00 грн. не відповідають критеріям дійсності та потрібності, а заявлений розмір витрат не є співмірним із складністю справи; виконаними адвокатом роботами (наданими послугами; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, які адвокат Ставніченко М.В. не зазначив.

З урахуванням положень наведених норм та зазначених фактичних обставин справи, керуючись, у тому числі такими критеріями, як обґрунтованість та пропорційність до предмета спору, а також враховуючи критерії розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність зменшення розміру витрат ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу та про необхідність покладення на відповідача ОСОБА_2 судових витрат на професійну правничу допомогу, понесених ОСОБА_1 у судах першої та апеляційної інстанції у розмірі 17 294 грн., що дорівнює двом мінімальним заробітним платам в Україні станом на 01.01.2026 року.
Інше б не відповідало принципам розумності, пропорційності та справедливості. 

Що стосується питання про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат за понесення позивачем витрат на комп`ютерно-технічне дослідження на підставі договору №б/н від 15.10.2022 року у розмірі 10 000,00 грн., то в цій частині заяви колегія суддів відмовляє, оскільки заявником не було надано належного доказу на підтвердження сплати (квитанції, інструкції тощо) таких витрат.

Крім того, заявник ставить питання про стягнення з ОСОБА_2 витрат за проведення судової експертизи у розмірі 40 000,00 грн. 
На підтвердження заявником було надано квитанцію про сплату судової експертизи у розмірі 35 000,00 грн. (т.4, а.с.138) та рахунок № 201/1 від 18.03.2024 року на додаткову вартість за проведення судової експертизи у розмірі 5 000,00 грн. (т.4, а.с.136).
Як вже зазначалось, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на проведення експертизи (п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 133 ЦПК України).

Однак, зважаючи на те, що заявником було надано квитанцію про сплату судової експертизи у розмірі 35 000,00 грн., а також рахунок № 201/1 від 18.03.2024 року про необхідність сплати 5 000,00 грн. за експертизу, що не може вважатися належним доказом такої сплати ОСОБА_1 , із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судові витрати за проведення експертизи у розмірі 35 000,00 грн.

Керуючись ст.ст. 137, 141, 270, 381, 389 - 391 ЦПК України, апеляційний суд,

ухвалив: 

Заяву представника ОСОБА_1 – адвоката Ставніченка Максима Віталійовича про ухвалення додаткового судового рішення задовольнити частково.

Ухвалити додаткову постанову до постанови Одеського апеляційного суду від 17.02.2026 року та стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , судові витрати у загальному розмірі 52 294 грн. (п`ятдесят дві тисячі двісті дев`яносто чотири гривні 00 копійок) (17 294 грн. + 35 000 грн.). 

Додаткова постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня її складання.

Судді Одеського апеляційного суду:  С.М. Сегеда

Р.Д. Громік

О.С. Комлева