СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА  
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
ун. № 759/8876/25
пр. № 2/759/825/26
31 березня 2026 року м. Київ

Святошинський районний суд міста Києва у складі головуючого судді Кравченка Ю.В., за участю секретаря судового засідання Бондарчук М.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних витрат та трьох процентів річних від простроченої суми боргу,
ВСТАНОВИВ:
І. Позиції учасників справи
Аргументи позивача
28 квітня 2025 року до суду через підсистему «Електронний суд» ЄСІКС надійшла позовна заява ОСОБА_1 , подана адвокатом Кір`яковим Артуром Сергійовичем, до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних витрат та трьох процентів річних від простроченої суми боргу.
Позов обґрунтований тим, що:
-16.06.2021 Святошинський районний суд міста Києва ухвалив рішення у справі №759/23358/20, яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнив повністю, стягнув з останнього борг за договором позики у розмірі 168 000,00 грн, штраф у розмірі 16 800,00, інфляційні витрати в розмірі 7 861,10 грн, 3% річних у розмірі 6 145,11 грн, судовий збір у розмірі 1 988,06 (загальна сума - 200 794,27 грн);
-станом на дату подання цього позову вказана заборгованість не сплачена відповідачем, у зв`язку з чим на суму заборгованості має бути нараховано інфляційні втрати, три проценти річних у сумі 141 948,80 грн.
З урахуванням викладеного, ОСОБА_1 просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь грошові кошти в сумі 141 948,80 грн, з яких:
119 272,80 гривень - інфляційні втрати;
22 676,00 гривень - 3% річних.
Аргументи відповідача
ОСОБА_2 на позовні вимоги не відреагував, про судовий розгляд справи був повідомлений належним чином, у тому числі шляхом оголошення на офіційному веб-порталі «Судова влада України».
Відзив на позовну заяву відповідач не подав.
ІІ. Процесуальні дії суду
07 травня 2025 року суд постановив ухвалу про відкриття провадження у справі, в якій визначив проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
12 травня 2025 року суд направив на адресу ОСОБА_2 ухвалу про відкриття провадження у справі.
Поштовий конверт, яким відповідачеві на його зареєстроване місце проживання суд направив ухвалу про відкриття провадження у справі, повернувся до суду без вручення. 
Відповідно до Довідки про причини повернення, поштове відправлення №0610252318340 повернуте відправнику 31.05.2025 за закінченням встановленого терміну зберігання (а.с. 37, зворот).
Суд зауважує, що листи, що повернулися з відміткою довідкою поштового відділення про причину повернення - «за закінченням терміну зберігання» або «інші причини», є належно врученими. Звісно ж, за умови, що їх було направлено на адресу, вказану в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (щодо юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців) або на адресу місця реєстрації (щодо фізичних осіб) чи на адресу, самостійно зазначену стороною як адреса для листування.
Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23 січня 2023 року у справі № 496/4633/18 (провадження № 61-11723св22).
Окрім того, Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника - суду.
Також суд повідомляв ОСОБА_2 про розгляд справи через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України (а.с. 38).
З огляду на викладене, суд ужив всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи.
Проте відповідач у встановлений судом строк заяву із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та/або клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін та/або письмовий відзив на позов не подав.
За таких обставин, суд вирішує справи за наявними матеріалами відповідно до положень частини п`ятої статті 279 і частини 8 статті 178 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).
Відповідно до положень ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у зв`язку з розглядом справи без повідомлення сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
ІІІ. Обставини, які встановив суд
16 червня 2021 року Святошинський районний суд міста Києва ухвалив рішення, яке набрало законної сили 20 липня 2021 року (справа №759/23358/20, провадження №2/759/2634/21), яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу задовольнив повністю, стягнув з відповідача борг за договором позики у розмірі 168 000,00 грн, штраф у розмірі 16 800,00, інфляційні витрати в розмірі 7 861,10 грн, 3% річних у розмірі 6 145,11 грн, судовий збір у розмірі 1 988,06 (загальна сума - 200 794,27 грн) (а.с. 15-16).
17 серпня 2021 року приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Бережний Я.В. відкрив виконавче провадження №66532401 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 боргу в сумі 200 794,27 грн на підставі виконавчого листа №759/23358/20, виданого 06.08.2021 Святошинським районним судом міста Києва (а.с. 16-17).
09 грудня 2024 року приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Бережний Я.В. постановив накласти арешт на грошові кошти/електронні гроші, що містяться на відкритих рахунках/електронних гаманцях, а також на кошти/електронні гроші на рахунках/електронних гаманцях, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів, крім коштів/електронних грошей, що містяться на рахунках/електронних гаманцях, що мають спеціальний режим використання, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів, яка становить 221 342,69 грн (а.с. 17-18).
ІV. Мотиви суду
Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. 
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України). Аналогічна за змістом норма наведена у частині першій статті 4 ЦПК України.
Одним зі способів захисту цивільних прав, згідно із п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.
Між сторонами у справі виникли правовідносини щодо виконання зобов`язань за договором позики.
Відповідно до ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Відповідно до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частини 2 статті 11 ЦК України).
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).
Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). 
Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Невиконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; розірванні договору в судовому порядку; відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).
Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно із ч. 1 ст. 1049 позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
За змістом статей 524, 533-535, 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.
Згідно із ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (частина перша статті 527 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (частина перша статті 611 ЦК України).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612 ЦК України).
Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. У разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язанийсплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми.
Отже, у ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
До таких висновків неодноразово доходив Верховний Суд. Зокрема, вони викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду у справі № 686/21862/15-ц від 16.05.2018, № 703/2718/16-ц від 19.06.2019.
Сума трьох процентів річних, що підлягає стягненню, розраховується з урахуванням боргу, помноженого на кількість днів прострочення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 чи 366 (днів у році).
Інфляційні втрати розраховуються за такою формулою: сума боргу*індекс інфляції/100% - сума боргу.
При цьому, відповідно до постанови Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у справі 910/13071/19 від 20.11.2020 розрахунок інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання здійснюється, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення. Якщо час прострочення у неповному місяці більше, ніж півмісяця (15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу. Якщо час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1 включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.
Відповідно до пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК Україниу період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється:
(1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування;
(2) в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит;
(3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною 2 статті 625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Таких висновків дійшов Касаційний цивільний суд у складі Верховного суду у постанові від 31 січня 2024 року (справа №183/7850/22, провадження №61-14740св23).
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» було введено воєнний стан в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Надалі строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався Указами Президента України, і триває дотепер.
Відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до положень статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
V. Оцінка суду
Сторони уклали договір позики, зобов`язання за яким відповідач не виконав, у зв`язку з чим ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості. 
Рішенням суду позовні вимоги ОСОБА_1 були задоволені у повністю та стягнуто з відповідача суму боргу 200 794,27 грн, в яку врахована сума судового збору 1988,06 грн. На виконання зазначеного рішення було відкрите виконавче провадження, однак станом на дату подання цього позову відповідач доказів сплати боргу не надав, а відтак зобов`язання залишається невиконаним.
З огляду на те, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, ОСОБА_1 має право на стягнення з ОСОБА_2 компенсації за користування чужими коштами.
Суд акцентує, що відповідач не подав відзив на позов та не навів суду будь-яких аргументів, якщо у нього такі існували, що спростовують доводи позивача і надані ним докази в обґрунтування позовних вимог.
Водночас розрахунок інфляційних втрат та 3% річних, зроблений позивачем, суд визнає обґрунтованим частково з огляду на таке.
Так, позивач визначив період нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних з 20.07.2021 по 24.04.2025.
Правовідносини, які виникають з договору позики, є грошовим зобов`язанням, у межах якого боржник зобов`язаний повернути кредитору отримані грошові кошти у визначений строк. Саме на грошові зобов`язання поширюється дія статті 625 ЦК України.
У зв`язку з цим суд застосовує пункт 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, який передбачає звільнення боржника від сплати нарахованих інфляційних втрат та процентів річних у період дії воєнного стану. 
З огляду на викладене, суд визнає обґрунтованим розрахунок інфляційних втрат і 3% річних, нарахованих на суму боргу за договором позики, підтверджений рішенням суду, в сумі 198 806,21 грн за період з 20.07.2021 по 23.02.2022, який становить: 
-12 637,04 грн - інфляційні втрати;
-3 578,51 грн - 3% річних.
Суд зазначає, що обов`язок відповідача зі сплати судового збору виник не з договору позики, а з рішення суду, у зв`язку з чим на нього не поширюється пункт 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. У зв`язку із цим, інфляційні втрати та три відсотки річних підлягають нарахуванню окремо за основною сумою боргу, що виникла з договору позики, та за сумою судового збору.
Отже, інфляційні втрати та 3% річних на суму судового збору (1 988,06 грн) підлягають нарахуванню в межах позовних вимог за період з 20.07.2021 по 24.04.2025.
Сума нарахованих інфляційних втрат становить 1 203,10 грн, 3% річних - 224,51 грн.
VІ. Висновки суду
ОСОБА_1 пред`явив вимогу про стягнення з ОСОБА_2 інфляційних втрат та 3% річних в сумі 141 948,80 грн.
Суд констатує, що стягненню з відповідача підлягає сума інфляційних втрат та 3% річних, що становить 17 643,16 грн. Доказів сплати зазначених коштів відповідач не надав, чим порушив права позивача.
Ураховуючи викладене, суд задовольняє позов частково.
VІІ. Розподіл судових витрат
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно із ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Позивач при поданні позову сплатив судовий збір в сумі 1 135,59 гривень, що підтверджується платіжною інструкцією АТ КБ «ПРИВАТБАНК» № 87 від 24.04.2025 (а.с. 1).
Доказів понесення інших витрат сторони не надали.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, сума судового збору, яка підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача, становить 141,14 грн (17 643,16 грн (розмір задоволених позовних вимог) * 1 135,59 грн (сума сплаченого судового збору) / 141 948,80 грн (розмір заявлених позовних вимог) = 141,14 грн).
На підставі викладеного вище, керуючись ст. 2, 4, 10, 12, 13, 76-81, 89, 133, 141, 247, 263-265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд
ВИРІШИВ:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних витрат та трьох процентів річних від простроченої суми боргу задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь  ОСОБА_1 :
-інфляційні витрати в сумі 12 637,04 грн та 3% річних в сумі 3 578,51 грн за основною сумою заборгованості;
-інфляційні витрати в сумі 1 203,10 грн та 3% річних в сумі 224,51 грн за сумою судового збору.
В іншій частині позову відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь  ОСОБА_1 судовий збір у сумі 141,14 гривень.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Учасники справи:
Позивач: ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ).
Відповідачка:  ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ).
Повне рішення суду складене 31 березня 2026 року.

Суддя          Ю.В. Кравченко