Справа №551/31/26 

Д О Д А Т К О В Е Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"24" квітня 2026 р. селище Шишаки Полтавської області

Шишацький районний суд Полтавської області в складі головуючого судді Вергун Н.В., розглянувши у порядку письмового провадження поза межами судового засідання заяву представника відповідача - адвоката Нестеренко Наталії Миколаївни про розподіл судових витрат у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, - 

в с т а н о в и в :

Рішенням Шишацького районного суду Полтавської області від 24 березня 2026 року у справі № 551/31/26 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розмірі 1/4 частини всіх видів його доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 19 січня 2026 року та до досягнення дітьми повноліття.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

26 березня 2026 року на адресу суду через систему «Електронний суд» надійшла заява представника відповідача - адвоката Нестеренко Н.М. про ухвалення додаткового рішення у справі та стягнення з позивача ОСОБА_1 на користь відповідача ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн. 00 коп.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20 березня 2026 року головуючим суддею у цій справі визначено суддю Сиволапа Д.С. ( а.с.9).

Ухвалою суду від 26 березня 2026 року заяву представника відповідача адвоката Нестеренко Н.М. про розподіл судових витрат прийнято до розгляду (а.с.10).

30 березня 2026 року від позивача ОСОБА_1 через систему « Електронний суд» надійшло заперечення на заяву про стягнення витрат на правничу допомогу (а.с.22-25).

Наказом голови Шишацького районного суду Полтавської області № 24-ОС від 02 квітня 2026 року суддю Сиволапа Д.С. відраховано зі штату суду в зв`язку з призначенням на посаду судді Чернігівського апеляційного суду.

З огляду вказані обставини, на підставі розпорядження керівника апарату суду Калюжного С.П. № 2 від 08 квітня 2026 року по даній справі був призначений повторний автоматизований розподіл ( а.с. 26 ).

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу справи за заявою представника відповідача - адвоката Нестеренко Н.М від 08 квітня 2026 року, головуючим суддею у ній визначено суддю Вергун Н.В. ( а.с. 27 ).

Ухвалою суду від 10 квітня 2026 року доведено до відому сторін, що розгляд заяви представника відповідача - адвоката Нестеренко Н.М. щодо ухвалення додаткового рішення відбудеться у порядку письмового провадження о 15 год. 00 хв. 24 квітня 2026 року ( а.с. 28 ).

13 квітня 2026 року від позивача ОСОБА_1 на адресу суду надійшли доповнення до заперечень щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, позивачка просила відмовити у задоволенні заяви відповідача у зв`язку з неспівмірністю витрат із її майновим становищем (а.с.22-25, 30).

Учасники справи належним чином повідомлені про місце, дату та час її розгляду. 

Вивчивши зміст поданої до суду заяви про ухвалення додаткового рішення, дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності, суд приходить до наступного.

Так, за змістом п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до п. 35 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 88 ЦПК та керуватися тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів ( договорів, рахунків тощо ). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Наявними в справі письмовими доказами підтверджується, що представником відповідача вищенаведені вимоги закону дотримані, оскільки нею до закінчення судових дебатів було зроблено заяву про стягнення витрат за професійну правничу допомогу, а докази про судові витрати подані до суду протягом п`яти днів після ухвалення рішення.

Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Такої ж думки дотримується Верховний суд у постановах від 13 червня 2018 року по справі № 757/47925/15-ц та від 19 вересня 2018 року по справі № 361/6253/16-ц.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу – це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Згідно з ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару ( фіксований розмір, погодинна оплата ), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно пункту 2 частини 2 статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Суду при визначенні розміру компенсації слід ураховувати (а сторонам доводити) співмірність витрат на оплату послуг адвоката із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт ( наданих послуг ); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт ( надання послуг ); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.4 ст. 137 ЦПК України).

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення від 06 липня 2015 року у справі «Заїченко проти України» п.131).

На підтвердження розміру понесених витрат на правову допомогу представником відповідача надано:
- договір про надання правничої допомоги № 10/01/26 НА від 26 січня 2026 року у справі № 551/31/26 ( а.с. 20 - 21 ); 
- платіжну інструкцію АТ КБ « ПриватБанк » № 2.505437123.1 від 26 січня 2026 року про отримання Нестеренко Н.М. ( адвокат ) від ОСОБА_2 гонорару згідно з договором № 10/01/26НА від 26 січня 2026 року у розмірі 5000 грн. 00 коп. ( а.с. 19 );
- платіжну інструкцію АТ КБ « ПриватБанк » № 2.523379973.1 від 09 лютого 2026 року про отримання Нестеренко Н.М. ( адвокат ) від ОСОБА_2 гонорару відповідно до договору № 10/01/26НА від 26 січня 2026 року у розмірі 5000 грн. 00 коп. ( а.с. 5, зворот );
- детальний опис робіт та надання послуг адвокатом Нестеренко Н.М. згідно з договором № 10/01/26НА від 26 січня 2026 року, який 26 березня 2026 року засвідчений підписами адвоката Нестеренко Н.М. і клієнта ОСОБА_2 ( а.с. 6 ); 
- акт наданих послуг від 26 березня 2026 року, відповідно до якого загальна вартість послуг адвоката складає 10 000 грн. 00 коп., який сплачений двома траншами у рівних сумах 26 січня 2026 року та 09 лютого 2026 року ( а.с. 6, зворот ).

Чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц викладено наступний правовий висновок.
Принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин 5 та 6 ст. 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.
Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

30 березня і 13 квітня 2026 року позивач ОСОБА_1 відповідно до частин 5 та 6 ст. 137 ЦПК України подала суду клопотання, в якому заперечувала щодо вказаного розміру понесених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу, покликаючись на їх неспівмірність, а також, що розмір таких витрат є необґрунтованим, а тому у ухвалені додаткового рішення у справі просила відмовити. При цьому, ОСОБА_1 вказувала, що на її утриманні знаходяться троє малолітній дітей, а середньомісячний розмір доходу становить 2 960 грн. 

Зважаючи на наявність в матеріалах справи доказів понесення відповідачем витрат на професійну правничу допомогу, а також заперечення сторони позивача про неспівмірність понесених відповідачем у суді витрат на професійну правничу допомогу, суд приходить до висновку, що оскільки позов ОСОБА_1 задоволено частково, враховуючи предмет спору ( стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей ), обсяг наданої правничої допомоги, час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг, безпосередня участь у одному судовому засіданні в режимі відеоконференції ), наявність на утриманні у позивача малолітніх дітей, тому з позивача на користь відповідача належить стягнути понесені та документально підтверджені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1 000 грн. 00 коп., що буде відповідати критерію співмірності та обґрунтованості таких витрат, які реально понесені останнім у суді.

На підставі викладеного, керуючись статями 137, 141, 264, 270 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Заяву представника відповідача - адвоката Нестеренко Наталії Миколаївни про розподіл судових витрат у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, - задовольнити частково. 

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1 000 грн. 00 коп. 

Додаткове рішення суду може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне додаткове рішення не було вручено у день його проголошення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного тексту рішення.
Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 

Найменування сторін:

позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків – НОМЕР_1 ; 

відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків – НОМЕР_2 .

Повний текст додаткового рішення виготовлений 24 квітня 2026 року. 

Головуючий суддя: