КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД 	

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2026 року м. Кропивницький Справа № 340/503/26

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Науменка В.В., за участі секретаря судового засідання Гловацької М.О., розглянувши адміністративну справу
за позовом: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )
до відповідача: Оболонського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (вул. Левка Лук`яненка, 2Д, м. Київ, ЄДРПОУ 35018577)
про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:
1) Визнати протиправною бездіяльність Оболонського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України щодо не зняття арешту нерухомого майна ОСОБА_1 , накладеного відповідно до постанови Оболонського районного ВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві №53877486 від 11.05.2017 зареєстрований в реєстрі обтяжень за номером 26529349 від 08.06.2018;
2) Зобов`язати Оболонський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України зняти арешт нерухомого майна, належного на праві власності ОСОБА_1 , накладений відповідно до постанови Оболонського районного ВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві №53877486 від 11.05.2017 зареєстрований в реєстрі обтяжень за номером 26529349 від 08.06.2018.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідачем не вживаються заходи щодо скасування накладеного арешту на майно, незважаючи на те, що виконавчий документ, за яким було відкрито виконавче провадження, визнано таким, що не підлягає виконанню. Вважає таку бездіяльність протиправною та такою, що порушує права позивача на розпорядження власним майном.
Відповідач правом подати відзив на позовну заяву не скористався.
Ухвалою від 05.02.2026 року було залишено без руху позовну заяву (а.с. 30-31). У встановлений судом строк позивач усунув недоліки позовної заяви та надав уточнену позовну заяву.
Ухвалою суду від 26.02.2026 відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено на 11.03.2026 (а.с. 40).
Судове засідання 11.03.2026 не відбулось у зв`язку з відрядженням головуючого судді, судове засідання відкладено на 19.03.2026.
В судове засідання 19.03.2026 сторони не прибули.
Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без участі позивача, наголошено на підтриманні позовних вимог у повному обсязі (а.с. 60).
Відповідач участі свого представника у судовому засіданні не забезпечив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.
Суд враховує, що відповідно до ч. 3 ст. 268 КАС України, неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи.
Відповідно до ч. 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
Отже, керуючись приписами пункту 10 частини 1 статті 4 та частини 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України подальший розгляд справи судом вирішено здійснювати у порядку письмового провадження.
Фіксування судового засідання відповідно до статті 229 КАС України не здійснювалося.
Дослідивши надані сторонами матеріали та з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, що постановою старшого державного виконавця Оболонського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві від 11.05.2017 відкрито виконавче провадження №53877486 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» боргу на суму 303600,09 грн. (а.с. 8). Вказане виконавче провадження відкрито на підставі виконавчого напису №10189 від 22.11.2016, виданого приватним нотаріусом Дніпропетровського МНО Бондар І.М.
Відповідно до наявних матеріалів справи суд також встановив, що 11.07.2017 у межах виконавчого провадження №53877486 державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника, на підставі якої 08.06.2018 за №26529349 в Державному реєстрі речових прав зареєстровано обтяження на все нерухоме майно боржника – ОСОБА_1 (а.с. 17-18).
Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 26.10.2022 у справі №404/1283/21 визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис №10189 від 22.11.2016, вчинений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною, про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості на суму 301900,00 грн та витрат на вчинення виконавчого напису на суму 1700,00 грн. Вказане рішення суду набрало законної сили 02.12.2022 (а.с. 8-13).
Листом від 11.01.2016 позивач, через представника, звернувся до відповідача з проханням зняти арешт нерухомого майна, накладений постановою від 11.07.2017 у межах виконавчого провадження №53877486 та зареєстрований 08.06.2018 за №26529349 (а.с. 23-25).
Листом від 27.01.2026 №20888 відповідач надав відповідь, яка зводиться до перелічування виконавчих проваджень, що перебували на виконанні у відповідача відносно боржника – ОСОБА_1 , натомість жодних відомостей про ВП №53877486 така відповідь не містить. Відповідач у вказаному листі також зазначає про неможливість зняття арештів у виконавчих провадженнях, які не є закінченими (а.с. 20-21).
Відповідно до даних з Єдиного реєстру боржників, станом на 31.01.2026 інформація в реєстрі стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , відсутня.
Позивач стверджує, що оскільки виконавчий напис нотаріуса №10189 від 22.11.2016, на підставі якого було відкрито виконавче провадження №53877486 та накладено спірний арешт, визнано таким, що не підлягає виконанню, будь-яких підстав для існування спірного арешту нерухомого майна позивача немає, а вказаний арешт безпідставно позбавляє позивача можливості розпоряджатись належним їй на праві власності майном.
Відповідач будь-яких заперечень, письмових пояснень, доказів до суду не надав.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року № 1404-VIII (далі – Закон), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Пунктом 3 частини 1 статті 3 Закону визначено, що примусовому виконанню відповідно до цього Закону підлягають рішення на підставі, зокрема виконавчих написів нотаріусів.
Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 39 Закону, виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.
Частиною 1 статті 40 Закону визначено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.
Таким чином, суд дійшов висновку, що після визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису №10189 від 22.11.2016, вчиненого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною, про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості, відповідне виконавче провадження підлягало закінченню, з виключенням боржника з Єдиного реєстру боржників, а арешт, накладений на майно боржника, мав бути знятий.
Разом з тим суд зазначає, що наявні матеріали справи надають можливість прийти до висновку, що відповідачем було виключено відомості щодо боржника (позивач у цій справі) з Єдиного реєстру боржників, проте інших передбачених Законом дій, зокрема – зняття накладеного арешту, здійснено не було.
Згідно з положеннями статті 41 Конституції України та статті 321 Цивільного кодексу України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Право приватної власності є непорушним.
Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
В постановах Верховного Суду від 07 липня 2021 року у справі № 2-356/12 (провадження № 61-5972св19), від 03 листопада 2021 року у справі № 161/14034/20 (провадження № 61-1980св21), від 22 грудня 2021 року у справі № 645/6694/15-ц (провадження № 61-18160св19), від 26 січня 2022 року у справі № 127/1541/14-ц (провадження № 61-2829св21), від 18 січня 2023 року у справі № 127/1547/14-ц (провадження № 61-12997св21), від 09 січня 2023 року у справі № 2-3600/09 (провадження № 61-12406св21) викладено правовий висновок про те, що наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.
Суд зазначає, що відсутність даних стосовно позивача в Єдиному реєстрі боржників, свідчить про те, що відносно останнього відсутні відкриті виконавчі провадження, а визнання судом виконавчого напису №10189 від 22.11.2016 таким, що не підлягає виконанню, виключає можливість продовження примусового виконання зазначеного виконавчого документа.
Верховний Суд у постанові від 17 квітня 2024 року, справа № 442/5495/13-ц, дійшов висновку, що збереження накладеного державним виконавцем арешту з метою виконання судового рішення, за відсутності відкритих виконавчих проваджень та можливості продовження примусового виконання судового рішення, є невиправданим втручанням у право на мирне володіння майном боржника.
Отже, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
Що стосується стягнення судових витрат, суд зазначає наступне.
Згідно частини 1 статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
До матеріалів справи додано квитанцію про сплату судового збору у розмірі 1064,96 грн. (а.с. 28), вказані суми підлягають стягненню на користь позивача. 
Крім цього, позивачем також заявлено вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини 3 статті 132 КАС України).
Відповідно до частин 1-5 статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Компенсація витрат на професійну правничу допомогу здійснюється у випадку доведення здійснення витрат, пов`язаних з розглядом саме цієї справи та враховуючи принцип співмірності здійснених витрат.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
На підтвердження обсягу наданих позивачу послуг адвоката до суду надано Договір про надання професійної правничої допомоги від 28.12.2025 (а.с. 57) з додатковою угодою від 18.03.2026, якою визначено, що надані послуги складаються з підготовки та подання позовної заяви у розмірі 4000 грн., та представництво клієнта в Кіровоградському окружному адміністративному суді, у розмірі 3000 грн., а всього загальний розмір гонорару становить 7000 грн. (а.с. 58), а також квитанцію до прибуткового касового ордеру №59 від 18.03.2026 про сплату позивачем 7000 грн. (а.с. 58-зворот).
Зазначений розмір витрат на професійну правничу допомогу суд вважає співмірним із складністю справи, предметом позову, часом, витраченим на виконання відповідних робіт адвокатом, а відтак заявлені позивачем суми витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7000 грн. підлягають стягненню на користь позивача.
Доказів понесення сторонами інших судових витрат до суду не надано.
Керуючись статтями 139, 241-246, 250, 287 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Оболонського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (вул. Левка Лук`яненка, 2Д, м. Київ, ЄДРПОУ 35018577) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити.
Визнати протиправною бездіяльність Оболонського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України щодо не зняття арешту нерухомого майна ОСОБА_1 , накладеного відповідно до постанови Оболонського районного ВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві №53877486 від 11.05.2017, зареєстрованого в реєстрі обтяжень за номером 26529349 від 08.06.2018.
Зобов`язати Оболонський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України зняти арешт нерухомого майна, належного на праві власності ОСОБА_1 , накладеного відповідно до постанови Оболонського районного ВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві №53877486 від 11.05.2017, зареєстрованого в реєстрі обтяжень за номером 26529349 від 08.06.2018.
Стягнути з Оболонського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1064,96 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів за правилами, встановленими ст.ст. 287, 293, 296, 297 КАС України.

Суддя Кіровоградського 
окружного адміністративного суду В.В. НАУМЕНКО