ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.04.2026 року м.Дніпро Справа № 904/4927/25
Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Кощеєва І.М. (доповідач)
суддів: Дарміна М.О., Джепи Ю.А.

секретар судового засідання: Скородумова Л.В.

представники сторін:
від позивача: Яковлєв Є.Т.
від відповідача: Потапова О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні 
в режимі відеоконференції апеляційну скаргу  
Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельна фірма "ЮНІВЕРС" 
на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 06.11.2025р. 
( суддя Манько Г.В., м. Дніпро, повний текст рішення складено 10.11.2025 р. ) 
у справі
за позовом  
Мобільний рятувальний центр швидкого реагування "Суми" 
Державної служби України з надзвичайних ситуацій
до 
Товариства з обмеженою відповідальністю 
"Торгівельна фірма "ЮНІВЕРС"
про зобов`язання вчинити певні дії, с
тягнення штрафних санкцій
ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог.

Міжрегіональний центр швидкого реагування Державної служби України з надзвичайних ситуацій звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом, згідно якого просив:
- зобов`язати ТОВ "ТФ "ЮНІВЕРС" виконати умови Договору про закупівлю послуг № 92 від 23.04.2025 р., який укладений між Міжрегіональним центром швидкого реагування Державної служби України з надзвичайних ситуацій та Товариством з обмеженою відповідальністю "ТОРГІВЕЛЬНА ФІРМА "ЮНІВЕРС", а саме надати МЦШР ДСНС України послуги з проведення поточного технічного обслуговування та поточного ремонту гусеничного екскаватора CATERPILLAR 392 EL;
- стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГІВЕЛЬНА ФІРМА "ЮНІВЕРС" на користь Міжрегіонального центру швидкого реагування Державної служби України з надзвичайних ситуацій штрафні санкції за період з 18.06.2025 р. по 31.08.2025 р. в сумі - 54 962 грн. 25 коп., нарахувати та стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГІВЕЛЬНА ФІРМА "ЮНІВЕРС" штрафні санкції ( пеня 0,1% вартості Послуг, з яких допущено прострочення виконання зобов`язання, за прострочення понад 30 днів, штраф 7 % від вартості ненаданих Послуг за кожен день прострочення ) з Відповідача з 01.09.2025 р. до моменту виконання рішення суду відповідно до абз. 1 ч. 10 ст. 238 ГПК України.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між сторонами укладено Договір про закупівлю послуг № 92 від 23.04.2025 р., за умовами якого Відповідач зобов`язався надати Позивачу послуги з проведення поточного технічного обслуговування та поточного ремонту гусеничного екскаватора CATERPILLAR 392 EL. Позивач направив Відповідачу заявку на надання послуг від 19.05.2025 р., проте Відповідач умови договору не виконав, послуги не надав, що є підставою для застосування штрафних санкцій, передбачених п. 8.3 Договору.
2. Короткий зміст оскаржуваного судового рішення у справі.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 06.11.2025 р. у справі № 904/4927/25 позов задоволено повністю. Зобов`язано товариство з обмеженою відповідальністю "ТФ "ЮНІВЕРС" виконати умови Договору про закупівлю послуг № 92 від 23.04.2025 р., який укладений між Міжрегіональним центром швидкого реагування Державної служби України з надзвичайних ситуацій та Товариством з обмеженою відповідальністю "ТОРГІВЕЛЬНА ФІРМА "ЮНІВЕРС" - надати МЦШР ДСНС України послуги з проведення поточного технічного обслуговування та поточного ремонту гусеничного екскаватора CATERPILLAR 392 EL. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГІВЕЛЬНА ФІРМА "ЮНІВЕРС" на користь Мобільного рятувального центру швидкого реагування "Суми" Державної служби України з надзвичайних ситуацій пеню 28 428 грн. 75 коп., штраф 26 533 грн. 50 коп., судовий збір 4844 грн. 80 коп.

3. Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю "Торгівельна фірма "ЮНІВЕРС", через систему "Електроний суд", звернулось до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 06.11.2025 р. у справі № 904/4927/25 в частині стягнення судового збору в сумі 4 844,80 грн. ухваливши в цій частині нове рішення.

4. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, Скаржник зазначає, що Позивач у позовній заяві просив, окрім зобов`язання виконати умови Договору та стягнення штрафних санкцій за період з 18.06.2025 р. по 31.08.2025 р. у сумі 54 962 грн. 25 коп., також нарахувати та стягнути штрафні санкції з 01.09.2025 р. до моменту виконання рішення суду відповідно до абз. 1 ч. 10 ст. 238 ГПК України. Проте суд першої інстанції, зазначивши у резолютивній частині рішення про повне задоволення позову, фактично не вирішив питання про нарахування штрафних санкцій до моменту виконання рішення суду, тобто не задовольнив позовну вимогу в цій частині.
Водночас, на думку Скаржника, зі змісту судового рішення вбачається, що позовна заява не задоволена в повному обсязі, а задоволена лише частково, оскільки Господарським судом Дніпропетровської області не стягувалася сума заборгованості до моменту виконання рішення суду. Відповідно до абз. 1 ч. 10 ст. 238 ГПК України суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення, проте суд першої інстанції цього не зробив.
При цьому Скаржник зазначає, що оскільки позов фактично задоволено лише частково, Господарський суд Дніпропетровської області допустив помилку в резолютивній частині судового рішення, зазначивши про повне задоволення позову. Як наслідок, суд неправильно застосував норми процесуального права при визначенні розміру стягнутих судових витрат. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ГПК України у разі часткового задоволення позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Натомість суд першої інстанції стягнув повністю з Відповідача судові витрати, які складаються з суми судового збору, що суперечить зазначеній нормі.
Апелянт посилається на п. 5 ч. 1 ст. 237 ГПК України, відповідно до якого до питань, що суд вирішує при ухваленні судового рішення, належить, зокрема, питання розподілу судових витрат. Відповідач вважає, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права, оскільки неправильно визначив обсяг задоволення позовних вимог і, як наслідок, неправильно розподілив судові витрати.

5. Узагальнений виклад позиції інших учасників справи.

Мобільний рятувальний центр швидкого реагування "Суми" Державної служби України з надзвичайних ситуацій подало відзив на апеляційну скаргу, згідно якого заперечує проти апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельна фірма "ЮНІВЕРС" та вважає апеляційну скаргу необґрунтованою, просить залишити її без задоволення.
Позивач зазначає, що з позовної заяви однозначно вбачається три категорії вимог: зобов`язати Відповідача виконати умови Договору № 92 від 23.04.2025; стягнути фіксований розмір штрафних санкцій за період з 18.06.2025 р. по 31.08.2025 р. у сумі 54 962,25 грн.; застосувати передбачене абз. 1 ч. 10 ст. 238 ГПК України право і зазначити у рішенні про нарахування штрафних санкцій з 01.09.2025 р. до моменту виконання рішення суду. При цьому Позивач наголошує, що не заявляв до стягнення будь-якої визначеної або підлягаючої визначенню суми за період після подання позову.
Позивач стверджує, що вимога щодо застосування механізму ст. 238 ГПК України не є позовною вимогою у розумінні ч. 2 ст. 162 ГПК України, оскільки не містить майнової вимоги, не має ціни та не формує предмету спору в частині конкретної грошової суми. Це прохання має виключно процесуальний характер і спрямоване не на визначення розміру грошових вимог, а на забезпечення ефективного виконання рішення у майбутньому. Абз. 1 ч. 10 ст. 238 ГПК України прямо встановлює, що суд “може” зазначити в рішенні про нарахування санкцій до моменту виконання рішення, а отже це є правом суду, а не його обов`язком.
На переконання Позивача - суд першої інстанції повністю задовольнив ті позовні вимоги, які були сформульовані як майнові та немайнові вимоги та підлягали задоволенню — зобов`язав ТОВ "ТФ "ЮНІВЕРС" виконати умови договору та стягнув у повному заявленому розмірі штрафні санкції. Жодної заявленої позовної вимоги суд не відхилив і не залишив без задоволення.
Позивач посилається на усталену позицію Верховного Суду, зокрема на постанову від 21.07.2022 р. у справі № 2040/6743/18, відповідно до якої вимоги щодо застосування ч. 10 ст. 238 ГПК України не є самостійними позовними вимогами, не є майновими, не підлягають оплаті судовим збором, а отже й не можуть впливати на висновок суду про повноту задоволення позову.
Позивач наголошує, що формулювання “повністю” має вирішальне значення для розподілу судових витрат за правилами ст. 129 ГПК України, і суд першої інстанції правомірно поклав судовий збір на Відповідача як сторону, що програла спір у повному обсязі. Відповідач намагається довільно тлумачити рішення суду, стверджуючи, що суд нібито помилково зазначив про повне задоволення позову, однак жодного обґрунтування такому твердженню скаржник не навів.
Додатково Позивач зазначає, що суд першої інстанції дослідив усі докази щодо порушення Відповідачем строків виконання договору, наявності неустойки, а також обставини, які підтверджують важливість надання послуг, зокрема те, що гусеничний екскаватор CATERPILLAR 392 EL до моменту простою постійно використовувався для будівництва фортифікаційних споруд, для проведення аварійно-рятувальних робіт та інших заходів, що мають важливе значення для забезпечення обороноздатності держави в умовах триваючої збройної агресії російської федерації.
Позивач вважає, що посилання Відповідача на ч. 4 ст. 130 ГПК України є безпідставним і необґрунтованим, оскільки не відповідає фактичному обсягу задоволення позовних вимог. Оскільки позов був задоволений у повному обсязі, відповідно до ч. 3 ст. 129 ГПК України судовий збір правомірно покладено на відповідача. Аргументи апеляції ґрунтуються на помилковому припущенні, що процесуальне прохання є окремою позовною вимогою. Рішення суду першої інстанції є обґрунтованим і відповідає всім вимогам процесуального закону, а апеляційна скарга не містить жодних доводів, що спростовують встановлені судом фактичні обставини або свідчать про неправильне застосування норм права.

6. Рух справи в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.11.2025 р. для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді – Кощеєв І.М. (доповідач), судді – Чус О.В., Дармін М.О.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 03.12.2025р. витребувано у Господарського суду Дніпропетровської області матеріали справи/копії матеріалів справи №904/4927/25. 
Матеріали справи № 904/4927/25 надійшли до Центрального апеляційного господарського суду.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 10.12.2025 р. відкрито апеляційне провадження у справі та призначено апеляційну скаргу до розгляду в судове засідання на 01.04.2026 р..
Розпорядженням керівника апарату суду від 31.03.2026р., у зв`язку з перебуванням у відпустці судді Чус О.В., призначено проведення повторного автоматизованого розподілу судової справи, відповідно до п. 2.4.6 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Центральному апеляційному господарському суді, затверджених Рішенням зборів суддів Центрального апеляційного господарського суду від 01.04.2025р. №1 ( зі змінами внесеними рішенням, оформленим протоколом зборів суддів Центрального апеляційного господарського суду від 11.12.2025р. №7, рішенням, оформленим протоколом зборів суддів Центрального апеляційного господарського суду від 12.01.2026р. №1).
Автоматичною системою документообігу для розгляду справи визначено суддю-доповідача Кощеєва І. М. у складі колегії суддів: Дарміна М.О., Джепи Ю.А..
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 01.04.2026р., судовою колегією у визначеному складі, прийнято апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельна фірма "ЮНІВЕРС" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 06.11.2025р. у справі №904/4927/25 до свого провадження.  
У судовому засіданні 01.04.2026 р., проведеному в режимі відеоконференції, була оголошена вступна та резолютивна частини постанови Центрального апеляційного господарського суду.

7. Встановлені судом обставини справи.

23.04.2025 р. між Міжрегіональним центром швидкого реагування Державної служби України з надзвичайних ситуацій ( Замовник ) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Торгівельна фірма "Юніверс" ( Виконавець ) укладено договір № 92 про закупівлю послуг, відповідно до п. 1.1 якого Виконавець зобов`язується надати Замовнику послуги згідно з Додатком 1, що є невід`ємною частиною Договору (далі - Послуги), а Замовник зобов`язується прийняти та оплатити Послуги на умовах Договору.
Найменування Послуг: проведення поточного технічного обслуговування та поточного ремонту гусеничного-екскаватора CATERPILLAR 329 EL, код згідно з ДК 021-2015 - 50110000-9 "Послуги з ремонту і технічного обслуговування мототранспортних засобів і супутнього обладнання", згідно зі калькуляцією ( Додаток -1) ( п. 1.2 Договору ).
Ціна Договору становить 379 050,00 грн без ПДВ відповідно до калькуляції (Додаток 1) (п. 2.1 Договору ).
Передача транспортного засобу (агрегату) для надання послуг здійснюється у присутності Замовника або його уповноваженого представника, про що складається Акт передавання-приймання гусеничного-екскаватора, його складових частин (систем) для надання послуг з технічного обслуговування і поточного ремонту та Наряд-замовлення на надання послуг з поточного технічного обслуговування і поточного ремонту гусеничного-екскаватора. Акт передавання-приймання гусеничного-екскаватора, його складових частин (систем) для надання послуг з технічного обслуговування і поточного ремонту та Наряд-замовлення на надання послуг з технічного обслуговування і поточного ремонту гусеничного-екскаватора підписується Сторонами, скріплюється печаткою (п. 4.1 Договору).
Здача-приймання наданих Послуг здійснюється у присутності представників Сторін, згідно акту передавання-приймання гусеничного-екскаватора, його складових частин ( систем ) після надання послуг з технічного обслуговування та поточного ремонту, в місці надання Послуг. Якщо під час здачі - приймання Послуг виявиться, що якість (обсяг) наданих Послуг не відповідає вимогам розділу III цього Договору, то такі Послуги вважаються ненаданими (п. 4.3 Договору).
Виконавець надає Послуги, передбачені розділом 1, в строки, що визначаються в залежності від їх обсягу та складності, але не більше 10 (десяти) робочих днів з моменту подачі заявки Замовником на електронну адресу Виконавця. У разі необхідності строк надання послуг продовжується, але не повинен перевищувати 20 (двадцяти) робочих днів з моменту подачі заявки Виконавцю ( п. 4.6 Договору ).
Граничний строк надання Послуг Замовнику – 30.11.2025 р. ( п. 4.8 Договору ).
За порушення строків виконання зобов`язань Виконавець сплачує на користь Замовника пеню у розмірі 0,1% вартості Послуг, з яких допущено прострочення виконання, за кожен день прострочення, а за прострочення понад 30 днів додатково стягується штраф у розмірі 7% від вартості ненаданих Послуг ( п. 8.3 Договору ).
Договір діє до 15.12.2025 р. Із закінченням строку дії Договору між Сторонами припиняються всі зобов`язання, окрім гарантійних зобов`язань Виконавця, встановлені розділом VI Договору ( п. 10.2 Договору ).
Закінчення строку дії цього Договору не звільняє Сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього Договору ( п. 10.3 Договору ).
Сторонами Договору укладено калькуляцію, що є Додатком № 1 до Договору № 92 від 23.04.2025 р. та технічну специфікацію, що є Додатком № 2 до Договору № 92 від 23.04.2025 р. 
Міжрегіональний центр швидкого реагування Державної служби України з надзвичайних ситуацій звернувся до товариства з обмеженою відповідальністю "ТФ "Юніверс" з заявкою на надання послуг № 77 0202-1480/77 11 від 19.05.2025 р. За текстом заявки Міжрегіональний центр швидкого реагування Державної служби України, відповідно до п. 4.6 Договору про закупівлю послуг № 92 від 23,04.2025 р. надає заявку та просить проведення поточного технічного обслуговування та поточного ремонту гусеничного екскаватора CATTERPILLAR 329 EL здійснити протягом 10 робочих днів з моменту заявки за адресою: Сумська обл. м. Ромни с. Гаї вул. Миру 30.
Направлення заявки узгоджується з умовами п. 4.6 Договору, яким визначений термін виконання робіт.
Міжрегіональний центр швидкого реагування Державної служби України з надзвичайних ситуацій звернувся до товариства з обмеженою відповідальністю "ТФ "Юніверс" з листом № 77 0202-1845/77 02 від 18.06.2025 р. щодо належного виконання умов договору.
Вказані обставини і стали причиною виникнення даного спору.
За наслідками розгляду позову господарським судом прийнято оскаржуване рішення у даній справі.
Приймаючи оскаржуване рішення, місцевий господарський суд виходив з того, що між сторонами укладено Договір № 92 про закупівлю послуг від 23.04.2025 р., за умовами якого Виконавець зобов`язався надати Замовнику послуги з проведення поточного технічного обслуговування та поточного ремонту гусеничного екскаватора CATERPILLAR 329 EL відповідно до калькуляції ( Додаток -1 ). Ціна договору становить 379 050,00 грн без ПДВ. Відповідно до п. 4.6 Договору Виконавець надає послуги в строки не більше 10 робочих днів з моменту подачі заявки Замовником, з можливістю продовження до 20 робочих днів. Граничний строк надання послуг — 30.11.2025 р. Пунктом 8.3 Договору передбачено, що за порушення строків виконання зобов`язань Виконавець сплачує пеню у розмірі 0,1% вартості послуг за кожен день прострочення, а за прострочення понад 30 днів — додатково штраф у розмірі 7% від вартості ненаданих послуг.
Суд першої інстанції встановив, що Позивач направив Відповідачу заявку на надання послуг від 19.05.2025 р., а також лист від 18.06.2025 р. щодо належного виконання умов договору. Проте умови Договору щодо проведення поточного технічного обслуговування та поточного ремонту екскаватора Відповідачем не виконано. Суд дійшов висновку, що Позивачем обґрунтовано застосовано умови п. 8.3 Договору, наявні у справі докази є підставою для задоволення позовних вимог. Суд також врахував зміну найменування позивача з Міжрегіонального центру швидкого реагування Державної служби України з надзвичайних ситуацій на Мобільний рятувальний центр швидкого реагування "Суми" Державної служби України з надзвичайних ситуацій, що підтверджено відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб. Судові витрати у вигляді судового збору покладено на Відповідача відповідно до ст. 129 ГПК України.

8. Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції
Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши доводи, наведені в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а рішення господарського суду в оскаржуваній частині залишити без змін, виходячи з наступного.
Зважаючи на те, що Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельна фірма "ЮНІВЕРС" оскаржує рішення місцевого господарського суду виключно у частині розподілу судових витрат, колегія суддів здійснює апеляційний перегляд судових рішень лише у межах зазначених позовних вимог.
Як зазначалося раніше, предметом позову є вимоги Міжрегіонального центру швидкого реагування Державної служби України з надзвичайних ситуацій звернувся до ТОВ "ТФ "ЮНІВЕРС" про зобов`язання ТОВ "ТФ "ЮНІВЕРС" виконати умови Договору про закупівлю послуг № 92 від 23.04.2025 р. та стягнення з ТОВ "ТФ "ЮНІВЕРС" штрафних санкцій. Також, Позивач просив суд застосувати до Відповідача абз. 1 ч. 10 ст. 238 ГПК України.
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 06.11.2025 р. у справі № 904/4927/25 позов задоволено повністю. Зобов`язано Відповідача виконати умови Договору про закупівлю послуг № 92 від 23.04.2025 р., та стягнуто з ТОВ "ТФ "ЮНІВЕРС" на користь Мобільного рятувального центру швидкого реагування "Суми" Державної служби України з надзвичайних ситуацій пеню 28 428 грн. 75 коп., штраф 26 533 грн. 50 коп., судовий збір 4 844 грн. 80 коп.
При цьому Скаржник стверджує, що суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права при розподілі судових витрат, оскільки, на його думку, позов фактично задоволено лише частково — суд не вирішив питання про нарахування штрафних санкцій з 01.09.2025 р. до моменту виконання рішення суду відповідно до абз. 1 ч. 10 ст. 238 ГПК України, а отже судовий збір мав бути розподілений пропорційно відповідно до ч. 4 ст. 130 ГПК України. 
Частині 10 ст. 238 ГПК України кореспондують норми частин 11, 12 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», які конкретизують порядок виконавчих дій виконавця щодо нарахування пені, відсотків до моменту виконання рішення суду за алгоритмом (формулою), визначеним у цьому рішенні суду. Зокрема, врегульовано, що якщо у виконавчому документі про стягнення боргу зазначено про нарахування відсотків або пені до моменту виконання рішення, виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження розраховує остаточну суму відсотків (пені) за правилами, визначеними у виконавчому документі; до закінчення виконавчого провадження виконавець за заявою стягувача перераховує розмір остаточної суми відсотків (пені), які підлягають стягненню з боржника, не пізніше наступного дня з дня надходження заяви стягувача про такий перерахунок, про що повідомляє боржника не пізніше наступного дня після здійснення перерахунку.
За загальним правилом, у справах про стягнення суд визначає конкретну суму до стягнення з Відповідача у справі станом на момент ухвалення судового рішення за наслідками вирішення спору по суті.
Правила 10 ст. 238 ГПК України встановили виняток із зазначеного загального правила, надавши суду повноваження за результатами з`ясування характеру та правової природи матеріальних відносин між сторонами у справах про стягнення боргу, на який нараховують відсотки або пеню, продовжити нарахування відсотків або пені на період після ухвалення такого судового рішення.
Мета такого інституту передовсім полягає у процесуальній економії, оскільки надає можливість Позивачу не звертатися до суду повторно з позовом про стягнення відсотків або пені за період після ухвалення судового рішення та його невиконання.
Водночас, такі повноваження суду є доволі обмеженими, оскільки суд не стягує конкретну суму відсотків або пені, а лише визначає їх порядок обрахунку; у цьому суд має керуватися не власним розсудом при виборі відсотків або пені, а визначати їх з огляду на матеріально-правові відносини між сторонами, з`ясовані ним за результатами судового розгляду; продовження нарахування таких відсотків або пені пов`язується винятково з фактом невиконання цього судового рішення та в разі його належного виконання право на таке нарахування припиняється.
Визначаючи прийоми законодавчої техніки з метою з`ясування дійсного змісту сформульованої правової норми у тексті ГПК України , Велика Палата Верховного Суду у п. 120 постанови від 05.06.2024 р. у справі № 910/14524/22 ( Провадження № 12-4гс24 ) звернула увагу на те, що ст. 238 ГПК України є нормами процесуального права, які врегульовують винятково питання змісту судового рішення. 
Тож потрібно враховувати, що в абзац другий ч. 10 ст. 238 ГПК України містить вказівки не судові, який ухвалює рішення, а органові, який виконуватиме судове рішення та здійснюватиме остаточний розрахунок відсотків чи пені, нарахованих судом на підставі абзацу першого ч. 10 ст. 238 ГПК України. 
До того ж згадані норми процесуального права дають суду певний розсуд у вирішенні питання щодо задоволення або ж відмови в задоволенні відповідного клопотання Позивача про продовження нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення, оскільки визначають не обов`язок суду зазначити в рішенні про таке нарахування, а можливість. Таке правило поведінки для суду, як «суд, приймаючи рішення …, може зазначити…», прямо передбачено у ч. 10 ст. 238 ГПК України. Відповідно суд на власний розсуд з урахуванням обставин, що мають істотне значення, як-от: майнового стану відповідача, на основі принципів розумності, справедливості та пропорційності, вирішує питання про можливість у конкретній справі застосовувати приписи частини десятої статті 238 ГПК України ( п. п. 129, 130 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2024 р. у справі № 910/14524/22 ( Провадження № 12-4гс24 ).
Крім того, Об`єднана палата Верховного Суду у постанові від 20.12.2019 р. у справі № 240/6150/18 ( провадження №К/9901/21650/19 ) дійшла висновку, що при апеляційному та касаційному оскарженні додаткових судових рішень, ухвалених відповідно до пунктів 2-3 частини першої ст. 252 КАС України, а саме: при ухваленні рішень, в яких суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення або судом не вирішено питання про судові витрати, судовий збір не сплачується, оскільки розмір судового збору при поданні позову не залежить від того, який спосіб виконання судового рішення, у випадку задоволення позовної вимоги по суті спору, просить обрати позивач, або від вимоги щодо розміру та порядку розподілу судових витрат. Вказані питання не є самостійними позовними вимогами в розумінні КАС України та не входять до ціни позову, тому не підлягають оплаті окремо при зверненні до суду із позовом або відповідною заявою, передбаченою процесуальним законодавством, тобто не є об`єктом справляння судового збору.
Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції погоджується з доводами викладеними Позивачем у відзиві на апеляційну скаргу, що клопотання щодо застосування механізму ст. 238 ГПК України не є позовною вимогою у розумінні частини 2 ст. 162 ГПК України, оскільки не містить майнової вимоги, не має ціни та не формує предмету спору в частині конкретної грошової суми. Це прохання має виключно процесуальний характер й спрямоване не на визначення розміру грошових вимог, а на забезпечення ефективного виконання рішення у майбутньому. Абз. 1 ч. 10 ст. 238 ГПК України прямо встановлює, що суд «може» зазначити в рішенні про нарахування санкцій до моменту виконання рішення, а отже це є правом суду, а не його обов`язком. Суд першої інстанції, вирішуючи спір, повністю задовольнив ті позовні вимоги, які були сформульовані як майнові та немайнові. Жодної заявленої позовної вимоги суд не відхилив і не залишив без задоволення.
Доводи Скаржника про те, що відсутність у рішенні згадки про нарахування штрафних санкцій до моменту виконання рішення суду нібито свідчить про часткове задоволення позову, не ґрунтується на нормах ГПК України та суперечать усталеній позиції Верховного Суду, відповідно до якої вимоги щодо застосування ч. 10 ст. 238 ГПК України не є самостійними позовними вимогами і не впливають на визначення ціни позову, а отже й не можуть впливати на висновок суду про повноту задоволення позову.
Підсумовуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що викладені у апеляційній скарзі аргументи не можуть бути підставами для скасування судового рішення місцевого господарського суду в оскаржуваній частині, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи та ґрунтуються на неправильному тлумаченні Скаржником норм матеріального та процесуального права, що в сукупності виключає можливість задоволення апеляційної скарги.

9. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

У справі "Руїз Торіха проти Іспанії", ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів Скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" ( Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006 р. ).
Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
З огляду на приписи ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006 р." Конвенція застосовується судами України як частина національного законодавства, а практика ЄСПЛ, через рішення якого відбувається практичне застосування Конвенції, застосовується судами як джерело права.
Отже, доводи заявника апеляційної скарги про порушення норм матеріального та процесуального права судом попередньої інстанцій під час ухвалення рішення суду в оскаржуваній частині не знайшли свого підтвердження.
За змістом ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Згідно із ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин та з урахуванням меж розгляду апеляційної скарги в порядку ст. 269 ГПК України, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення суду в оскаржуваній частині підлягає залишенню без змін.
На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 269, 270, 273, 275 - 285, 287 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельна фірма "ЮНІВЕРС" - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 06.11.2025 р. у справі № 904/4927/25 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено ст. ст. 286-289 ГПК України. 

Повний текст постанови складено 02.04.2026 р.

Головуючий суддя І.М. Кощеєв

Суддя М.О. Дармін

Суддя Ю.А. Джепа