Справа № 136/363/23
Провадження № 22-ц/801/233/2026
Категорія: 62
Головуючий у суді 1-ї інстанції Кривенко Д. Т.
Доповідач:Оніщук В. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2026 року	Справа № 136/363/23	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – Оніщука В. В. (суддя-доповідач),
суддів: Голоти Л. О., Войтка Ю. Б., 
за участю секретаря судового засідання: Ходакової М. Г.,

учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – Липовецька міська рада Вінницької області,
особа, яка не брала участі у розгляді справи – ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі – ОСОБА_2 , на рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 21 квітня 2023 року, ухвалене у складі судді Кривенка Д. Т.,

встановив:

Короткий зміст вимог 
У березні 2023 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до Липовецької міської ради про встановлення факту постійного проживання та визнання права на земельну ділянку згідно сертифікату на право на земельну частку пай по спадщині за законом.
Позов обґрунтовано тим, що з 2006 року ОСОБА_1 проживав разом із своїм троюрідним дядьком ОСОБА_3 однією сім`єю, вів з ним спільне господарство, здійснював догляд за дядьком ОСОБА_3 , так як останній хворів, був похилого віку. 
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер. 
Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді земельної ділянки частки (паю) згідно сертифікату серії ВН № 0252920, розташованої на території Липовецької міської ради. 
При зверненні до органів нотаріату Липовецького району позивачу було відмовлено у оформлені спадщини з тих підстав, що він не входить до кола спадкоємців померлого через відсутність прямого родинного зв`язку.
Факт проживання однією сім`єю з ОСОБА_3 та ведення з ним спільного господарства підтверджується довідкою Липовецької міської ради від 05 жовтня 2022 року про те, що позивач та покійний ОСОБА_3 проживали за однією адресою: АДРЕСА_1 по день його смерті, вели спільне господарство.
При оформленні ОСОБА_1 належної покійному земельної ділянки згідно із сертифікатом серії ВН № 0252920 нотаріус роз`яснив, що видати свідоцтво про право на спадщину на вказану земельну ділянку він не може, оскільки такий сертифікат видавався лише у одному екземплярі та був втрачений при житті покійним дядьком ОСОБА_3 .
У зв`язку із викладеним, ОСОБА_1 звернувшись в суд із даним позовом до органу місцевого самоврядування – Липовецької міської ради, просив:
- встановити факт спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 разом із ОСОБА_3 з 2006 року по день його смерті до ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою АДРЕСА_1 , де позивач залишався проживати понад шість місяців;
- визнати за ОСОБА_1 право на спадщину за законом на земельну ділянку згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ВН №0252920, яка належить покійному ОСОБА_3 на підставі рішення Липовецької РДА №314 від 17 вересня 1996 року на підставі, якого йому була передана земельна ділянка, яка розташована на території Вінницького р-ну, Вінницької обл.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 21 квітня 2023 року позов було задоволено та вирішено: 
- встановити факт спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 разом із ОСОБА_3 з 2006 року по день його смерті до ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою АДРЕСА_1 , де позивач залишався проживати понад шість місяців;
- визнати за ОСОБА_1 право на спадщину за законом на земельну ділянку згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ВН №0252920, яка належить покійному ОСОБА_3 на підставі рішення Липовецької РДА №314 від 17 вересня 1996 року на підставі якого йому була передана земельна ділянка, яка розташована на території Вінницького р-ну, Вінницької обл.
При вирішенні справи, суд першої інстанції виходив із того, що відповідно до довідок Липовецької міської ради ОСОБА_3 був одиноким і власної сім`ї не мав, а позивач проживав однією сім`єю разом із ОСОБА_3 з 2006 року по день його смерті до ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою АДРЕСА_1 , де залишався проживати понад шість місяців. 
Отже, наявними у матеріалах справи доказами, які суд вважає належними та допустимими підтверджується факт спільного проживання однією сім`єю позивача разом із ОСОБА_3 з 2006 року по день його смерті до ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою АДРЕСА_1 , де позивач залишався проживати понад шість місяців.
Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина у вигляді права на земельну частку пай. 
Належність ОСОБА_3 права на земельну частку підтверджується відповіддю на адвокатський запит представника позивача від Відділу №1 УНАП ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області від 30 вересня 2022 року, із якої вбачається, що згідно «Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються Липовецькою РДА по КСП «Україна» Зозівської сільської ради на ОСОБА_3 виготовлено сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ВН №0252920 на підставі рішення Липовецької РДА №314 від 17 вересня 1996 року, а державний акт на право власності не видавався. 
На запити суду з нотаріальної контори було надано відповіді про те, що спадкову справу на ОСОБА_3 не заведено. Однак, позивач позбавлений можливості оформити спадщину свого дядька, через відмову нотаріуса який вказав на відсутність оригіналу сертифікату на земельну частку.
З урахуванням встановлених обставин та норм для їх правового регулювання, суд дійшов висновку, що вимога про визнання за позивачем права на спадщину за законом на земельну ділянку згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ВН №0252920, яка належить покійному ОСОБА_3 на підставі рішення Липовецької РДА №314 від 17 вересня 1996 року, згідно із яким йому була передана земельна ділянка, яка розташована на території Вінницького р-ну, ґрунтується на нормах чинного законодавства, а тому підлягає задоволенню.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Не погодившись із таким судовим рішенням, особа, яка не брала участі у справі – ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Рух справи в суді апеляційної інстанції
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 04 грудня 2025 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя – Оніщук В. В., судді: Голота Л. О., Войтко Ю. Б.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 08 грудня 2023 року апеляційну скаргу залишено без руху.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 05 січня 2026 року відкрито апеляційне провадження у справі та надано строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 13 січня 2026 року справу призначено до розгляду на 19 лютого 2026 року о 10 год 00 хв. 

Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_2 , який є сином померлого ОСОБА_3 , не був залучений до часті у розгляді справи у суді першої інстанції.
Вироком Липовецького районного суду Вінницької області від 15 квітня 2025 року ОСОБА_1 , 1987 року народження визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190 КК України та ч. 1 ст. 209 КК України за те, що він, достовірно знаючи про відсутність обізнаності у родичів померлого ОСОБА_3 про наявність в останнього земельної ділянки, маючи прямий корисливий злочинний умисел, спрямований на шахрайське заволодіння правом власності на земельну частку пай розміром 3.07 в ум. кад. га, що знаходиться на території Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області, подав до суду позовну заяву, в якій вказуючи неправдиві факти, отримав рішення про те, що він є членом сім`ї померлого та спадкоємцем до його майна за законом. 
26 листопада 2025 року ОСОБА_2 отримав відмову нотаріуса за № 222/02-14 про те, що в зв`язку з тим, що він не надав сертифікат про право на земельну частку (пай) серії BH№ 0252920, виданий на підставі розпорядження Липовецької РДА від 17 вересня 1996 року за №314 померлому батькові, та відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька. 
Відповідно до довідки нотаріуса №223 пр/02-14 від 27 листопада 2025 року ОСОБА_2 є єдиним спадкоємцем після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Нова Ободівка Гайсинського району Вінницької області і нотаріусом заведена спадкова справа №111/2025, що підтверджується витягом про реєстрацію у спадковому реєстрі за № 82983074 від 22 жовтня 25 року.
Оскільки, на даний час є чинним рішення Липовецького районного суду Вінницької області про визнання права на спадщину після смерті його батька ОСОБА_3 , 1963 року народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Нова Ободівка Тростянецького району Вінницької області за ОСОБА_1 , який нібито постійно проживав з ним однією сім`єю, ОСОБА_2 змушений звернутись до апеляційного суду про його скасування та в подальшому звернутись за захистом своїх порушених прав на спадкове майно і витребування його з чужого незаконного володіння.

Доводи особи, яка подала відзив апеляційну скаргу
16 лютого 2026 року до апеляційного суду надійшла заява ОСОБА_1 , у якій він просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Окрім того, ОСОБА_1 зазначає про безпідставність поновлення ОСОБА_2 строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції.

В судове засідання скаржник та його представник з`явилися в режимі відеоконференції, однак прийняти участь у розгляді справи не змогли із-за технічних причин, не заперечували щодо розгляду справи у їх відсутність.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, при цьому у поданій заяві просив розгляд справи проводити у його відсутність.
Представник Липовецької міської ради в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причин неявки не повідомив, а тому згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України його неявка не перешкоджає розгляду справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судом
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть, свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 (а. с. 19-20, 73).
Відповідно до довідки Липовецької міської ради № 500 від 29 жовтня 2021 року ОСОБА_4 був одиноким, власної сім`ї не мав (а. с. 6).
Відповідно до довідки Липовецької міської ради № 412 від 05 жовтня 2022 року: «Дійсно ОСОБА_1 з 2006 року проживав в будинку АДРЕСА_1 разом з троюрідним дядьком ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , з яким ОСОБА_1 проживав однією сім`єю, доглядав ОСОБА_3 , так як останній був похилого року, хворий, вели разом спільне господарство, обробляли присадибну ділянку біля даного будинку, проводили його поточний ремонт, де ОСОБА_1 за даною адресою залишався проживати і проживав на протязі шести років з дня смерті ОСОБА_3 » (а. с. 7).
Як видно із виписки із книги сертифікатів на право на земельну ділянку (пай), що надаються Липовецькою РДА Вінницької області по КСП «Україна», видана Управлінням надання адміністративних послуг про те, що сертифікат серії ВЕ №025290 зареєстровано 10 квітня 1997 року за порядковим номером 620 на ім`я ОСОБА_3 , який проживає у с. Зозів. Розмір земельної ділянки частки (паю) 3,70 га. Сертифікат виданий на підставі рішення Липовецької РДА №314 (а. с. 9).
Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстр спадкова справа після смерті ОСОБА_3 станом на 05 квітня 2023 року не заведена (а. с. 28).
ОСОБА_2 є сином померлого ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 (а. с. 74).
Вироком Липовецького районного суду Вінницької області від 15 квітня 2025 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190 КК України, ч. 1 ст. 209 КК України (а. с. 75-82). 
При цьому судом при розгляді встановлено:
« ОСОБА_1 на початку 2022 року, більш точно час та дату у ході досудового розслідування установити не вдалось можливим, стало відомо про наявність земельної ділянки з кадастровим номером 0522281400:05:000:0148, площею 3,1387 га, яка розташована на території Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області та належала ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на підставі сертифіката про право на земельну частку (пай) серії ВН № 0252920 виданого на підставі рішення Липовецької райдержадміністрації Вінницької області від 17.09.1996 за № 314, який ІНФОРМАЦІЯ_3 помер, про що було зроблено відповідний актовий запис № 00091516872 реєстратором Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Тростянецького районного управління юстиції Вінницької області. 
Достовірно знаючи, про відсутність обізнаності у родичів ОСОБА_3 про наявність в останнього земельної ділянки, у ОСОБА_1 виник прямий корисливий злочинний умисел, спрямований на шахрайське заволодіння правом власності на земельну ділянку площею 3,1387 га із кадастровим номером 0522281400:05:000:0148, що знаходиться на території Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, у спосіб, що включав декілька етапів, зокрема: 
1) подачі до суду в рамках цивільного судочинства позовної заяви, яка містить завідомо недостовірну інформацію про те, що померлий ОСОБА_3 є троюрідним дядьком ОСОБА_1 , з яким останній проживав з 2006 року по день його смерті однією сім`єю та вів спільний побут; 
2) отримання судового рішення про установлення у судовому порядку факту постійного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 із ОСОБА_3 з 2006 року по день його смерті тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_1 та визнання за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом право власності на земельну ділянку згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ВН № 0252920, що належала покійному ОСОБА_3 на підставі рішення Липовецької райдержадміністрації Вінницької області від 17.09.1996 за № 314 на підставі якого була передана земельна ділянка, яка розташована на території Вінницького району Вінницької області; 
3) реєстрації права власності на земельну ділянку площею 3,1387 га, кадастровий номер 0522281400:05:000:0148, шляхом надання суб`єкту реєстраційних дій вищевказаного рішення суду, винесеного на підставі доказів, що містили недостовірні відомості.
На виконання вказаного злочинного наміру, з метою незаконного набуття права на чуже майно, а саме права власності на земельну ділянку згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ВН № 0252920, шляхом обману, ОСОБА_1 , діючи з корисливих мотивів, з прямим умислом, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, отримав від невстановленої особи (осіб) (час та місце досудовим розслідуванням не встановлено) позовну заяву із підробленим його підписом про встановлення факту постійного проживання та визнання права на земельну ділянку згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) по спадкуванню за законом у якій було зазначено неправдиві відомості про те, що померлий ОСОБА_3 являється його дядьком і він з ним постійно проживав однією сім`єю з 2006 року по день його смерті тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_1 , яку особисто подав 01.03.2023 до Липовецького районного суду Вінницької області.
У подальшому, 21.04.2023, суддею Липовецького районного суду Вінницької області на підставі поданих ОСОБА_1 неправдивих даних, було винесено рішення у справі № 136/363/23, а саме позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено в повному обсязі. Судом встановлено факт постійного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 із ОСОБА_3 з 2006 року по день його смерті до ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_1 та визнання за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом право власності на земельну ділянку згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ВН № 0252920, що належала покійному ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на підставі рішення Липовецької райдержадміністрації від 17.09.1996 за № 314 на підставі якого була передана земельна ділянка, яка розташована на території Вінницького району Вінницької області.
Після чого 22.12.2023 ОСОБА_1 , перебуваючи в приміщенні Центру надання адміністративних послуг Липовецької міської ради Вінницької області, на виконання свого злочинного наміру, з метою незаконного набуття права на чуже майно, а саме права власності на земельну ділянку площею 3,1387 га, кадастровий номер 0522281400:05:000:0148, шляхом обману, діючи з корисливих мотивів, з прямим умислом, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, надав державному реєстратору Липовецької міської ради рішення Липовецького районного суду Вінницької області у справі № 136/363/23 від 21.04.2023.
У свою чергу 25.12.2023 державним реєстратором Липовецької міської ради зареєстровано за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку 3,1387 га, кадастровий номер 0522281400:05:000:0148 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться в адміністративних межах Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області.
З огляду на вищевикладене, ОСОБА_1 своїми умисними протиправними діями, об`єднаними єдиним злочинним умислом на шахрайське заволодіння земельною ділянкою площею 3,1387 га, кадастровий номер 0522281400:05:000:0148, шляхом обману, завдав ОСОБА_2 , який являється ріднім сином померлого ОСОБА_3 збитків в сумі 123 236 грн. 35 коп.
Такі умисні дії ОСОБА_1 кваліфіковано за ч. 1 ст. 190 КК України, а саме заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство).
В подальшому, ОСОБА_1 маючи умисел на вчинення правочину з майном, одержаним внаслідок вчинення суспільно небезпечного протиправного діяння, що передувало легалізації (відмиванню) доходів, тобто, достовірно знаючи те, що отримана ним раніше у приватну власність земельна ділянка площею 3,1387 га з кадастровим номером 0522281400:05:000:0148, яка розташована на території Липовецької міської рада Вінницького району Вінницької області, протиправним шляхом (шахрайським способом), бажаючи її легалізувати вчинив правочин з нею. Зокрема, ОСОБА_1 , перебуваючи у приватного нотаріуса Вінницького районного нотаріального округу Вінницької області за адресою: Вінницька область, Вінницький район, м. Липовець, вул. Героїв Майдану, 9, 28.12.2023 вчинив правочин із земельною ділянкою з кадастровим номером 0522281400:05:000:0148, площею 3,1387 га, яка розташована на території Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області, а саме уклав договір купівлі-продажу, який в подальшому зареєстровано за № 2974, відповідно до якого продав зазначену земельну ділянку на користь третьої особи за кошти у сумі 123 300 грн, таким чином умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, розпорядився майном, прямо і повністю одержаним злочинним шляхом, вчинивши правочин, що стосується такого майна. 
Такі умисні дії ОСОБА_1 кваліфіковано за ч. 1 ст. 209 КК України, а саме розпорядження майном, щодо якого фактичні обставини свідчать про його одержання злочинним шляхом, у тому числі вчинення правочину з таким майном, якщо це діяння вчинене особою, яка знала, що таке майно прямо, повністю одержано злочинним шляхом» (а. с. 79-82).

Позиція суду апеляційної інстанції
Апеляційний суд у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, дійшов таких висновків.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права
За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Указаним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.
Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Статтями 1216, 1217, 1218 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Згідно із ч. 1, 2 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово – ст. 1261-1264 ЦК України. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу:
- у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки;
- у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері;
- у третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця; 
- у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.
Відповідно до ч. 3 ст. 1268, ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.
Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду Украйни від 30.05.2005 року за №7 «Про судову практику у справах про спадкування», судам при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), необхідно врахувати правила частини другої статті 3 СК про те що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом.
Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду Украйни від 30.05.2005 року за №7 «Про судову практику у справах про спадкування» якщо постійне проживання особи із спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини.
У справі, що розглядається, ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про встановлення факту проживання разом зі спадкодавцем ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та визнання права власності в порядку спадкування на належне йому майно, оскільки нотаріусом було відмовлено в оформленні спадщини, визначивши при цьому відповідачем Липовецьку міську раду Вінницької області.
Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (ст. 30 ЦПК України, у редакції станом на момент постановлення оскаржуваної ухвали).
Водночас на момент звернення ОСОБА_1 до суду із цим позовом ним не було долучено жодних доказів того, що відповідні права відносно спірного спадкового майна після смерті ОСОБА_3 набула Липовецька міська рада Вінницької області.
Як встановлено судом апеляційної інстанції, померлий ОСОБА_3 мав сина – ОСОБА_2 , який відповідно є спадкоємцем першої черги після смерті батька, а отже, заявлені ОСОБА_1 вимоги безпосередньо стосуються його прав та обов`язків.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18) зроблено правовий висновок про те, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Суд при розгляді справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем.
У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та зобов`язується вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому.
Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно специфіки спірних правовідносин), суд повинен відмовляти у задоволенні позову.
Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Разом з тим установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Встановивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та відсутності визначених процесуальним законом підстав для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача.
Такий правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц, від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц, від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц, від 05 травня 2019 року у справі № 554/10058/17, від 28 квітня 2021 року у справі № 707/2-1006/2011.
За таких обставин апеляційний суд констатує, що позов було пред`явлено до неналежного відповідача, а тому в задоволенні позову слід відмовити.
З урахуванням викладеного, колегія суддів виснує, що надання оцінки доводам сторін, з урахуванням принципів диспозитивності та змагальності, має вирішуватися у справі з належним колом осіб.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення. 
Згідно зі статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. 
З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Щодо судових витрат
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки за результатами апеляційного перегляду справи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено, понесені ним судові витрати у суді першої інстанції слід залишити за ним.
Водночас з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню 3 220,80 грн сплаченого ним судового збору за подання апеляційної скарги (а. с. 100, 111).

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів,

постановив:

Апеляційну скаргу особи, яка не брала участі у справі – ОСОБА_2 , задовольнити.
Рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 21 квітня 2023 року скасувати та ухвалити нове.
Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області про встановлення факту постійного проживання та визнання права на земельну ділянку згідно сертифікату на право на земельну частку пай по спадщині за законом.
Судові витрати, понесені ОСОБА_1 у суді першої інстанції, залишити за ним.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 3 220,80 грн (три тисячі двісті двадцять грн 80 коп.) сплаченого ним судового збору за подання апеляційної скарги.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий          В. В. Оніщук

Судді           Л. О. Голота

Ю. Б. Войтко