Справа № 489/3664/22 
Провадження № 1-кп/489/297/26

Інгульський районний суд міста Миколаєва
Вирок
іменем України
30 березня 2026 року місто Миколаїв
Інгульський районний суд міста Миколаєва у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві кримінальне провадження №62022150010000059 від 10.02.2022 за обвинуваченням 
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва Миколаївської області, громадянина України, з вищою освітою, на час вчинення кримінального правопорушення перебуваючого на посаді командира взводу № 1 роти № 1 батальйону № 1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , на даний час перебуваючого на посаді інспектора-чергового ІНФОРМАЦІЯ_3 , маючого спеціальне звання капітан поліції, одруженого, не маючого на утриманні неповнолітніх дітей, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , проживаючого по АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України,
з участю прокурорів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_6 , потерпілого ОСОБА_7 , 
встановив:
Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 № 669 о/с від 12.07.2018 «По особовому складу» ОСОБА_3 призначено на посаду командира взводу № 1 роти № 1 батальйону № 1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , а, відповідно до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 № 585 о/с від 27.06.2018 «По особовому складу», ОСОБА_3 присвоєно спеціальне звання поліції - капітан поліції.
Відповідно до ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» та Положення про патрульну службу ІНФОРМАЦІЯ_5 , затвердженого наказом ІНФОРМАЦІЯ_6 № 796 від 02.07.2015, в силу зайняття посади командира взводу № 1 роти № 1 батальйону № 1 ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 мав право:
1) вимагати від громадян дотримання громадського порядку;
2) вимагати від осіб, які порушують громадський порядок, припинення правопорушень;
3) перевіряти у громадян при підозрі в учиненні ними правопорушень документи, що посвідчують їх особу, а також інші документи у передбачених законом випадках і спосіб;
4) здійснювати в установленому законодавством порядку особистий огляд, огляд речей і документів, транспортного засобу і вантажу;
5) вилучати у громадян та службових осіб предмети і речі, заборонені або обмежені в обігу, а також документи з ознаками підробки;
6) застосовувати заходи фізичного впливу, спеціальні засоби та вогнепальну зброю у випадках і в порядку, передбачених законодавством;
7) при здійсненні патрулювання на транспортному засобі включати спеціальні світлові, звукові сигнали, а також у виняткових випадках не дотримуватися вимог правил дорожнього руху;
8) тимчасово обмежити або заборонити доступ особам до визначеної території або об`єктів, якщо це необхідно для забезпечення публічного порядку та громадської безпеки, охорони життя і здоров`я людей, а також для проведення окремих слідчих дій відповідно до законодавства;
9) обмежувати або забороняти у випадках затримання правопорушників при аваріях, інших надзвичайних обставинах, що загрожують життю і здоров`ю людей, рух транспортних засобів і пішоходів на окремих ділянках вулиць і автомобільних доріг відповідно до законодавства;
10) використовувати технічні засоби та технічні прилади для виявлення і фіксації правопорушень відповідно до законодавства;
11) затримувати громадян за передбачених законом підстав і в спосіб та здійснювати їх доставлення до органів внутрішніх справ відповідно до законодавства;
12) затримувати та забезпечувати доставлення транспортних засобів для тимчасового зберігання відповідно до законодавства.
З огляду на викладене, перебуваючи на посаді командира взводу № 1 роти № 1 батальйону № 1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , відповідно до статей 1 та 23 Закону України «Про Національну поліцію» та ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів», був представником центрального органу виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку, та службовою особою правоохоронного органу (поліції).
29.01.2022 близько 00:55 год при виконанні передбачених п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» службових обов`язків зі здійснення контролю за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі м. Миколаєва нарядом УПП в Миколаївській області « ОСОБА_8 » у складі командира взводу № 1 роти № 1 батальйону № 1 ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 та інспектора взводу № 1 роти № 1 батальйону № 1 ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_9 , які несли службу на службовому автомобілі «Mitsubishi Outlander» р.н. НОМЕР_1 (на синьому фоні), було виявлено автомобіль «Mercedes-Benz 320» р.н. НОМЕР_2 , який рухався вулицями міста з порушенням Правил Дорожнього руху.
З метою застосування передбачених пунктами 1 та 4 ч. 1 ст. 31 Закону України «Про Національну поліцію» превентивних поліцейських заходів у вигляді зупинки транспортного засобу та перевірки документів водія, відносно якого існувало достатньо підстав вважати, що він порушив Правила дорожнього руху, ОСОБА_3 та ОСОБА_9 розпочали переслідування вказаного автомобіля.
При наближенні до автомобіля «Mercedes-Benz 320» р.н. НОМЕР_2 , який зупинився в районі будинку АДРЕСА_3 , ОСОБА_3 та ОСОБА_9 стали спілкуватися із ОСОБА_10 , якого ідентифікували як водія транспортного засобу, та ОСОБА_7 , якого ідентифікували як пасажира транспортного засобу, які в цей час стояли поряд.
В ході спілкування з ОСОБА_7 , проявляючи непрофесіоналізм при виконанні своїх службових обов`язків, ОСОБА_3 , довідавшись про статус адвоката у ОСОБА_7 , який висловлював зауваження до роботи поліцейських та просив працівників поліції представитися, втратив контроль над своєю поведінкою та своїми емоціями, дозволивши особистій неприязні, яка виникла по відношенню до ОСОБА_7 , вплинути на службову поведінку.
Проігнорувавши передбачений ч. 3 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію» обов`язок, у разі звернення особи до поліцейського - назвати своє прізвище, посаду, спеціальне звання та пред`явити службове посвідчення, ОСОБА_3 та ОСОБА_9 відкрито проявили зневагу та упередженість по відношенню до ОСОБА_7 , а через безтактне, некоректне та зверхнє спілкування спровокували ОСОБА_7 на словесний конфлікт.
Почувши від ОСОБА_7 зауваження на адресу працівників поліції, а також адресовану ОСОБА_10 пораду не відповідати на питання працівників поліції, та сприймаючи зазначену поведінку ОСОБА_7 , як образу на свою адресу, що шкодило значимості авторитету як керівника підрозділу правоохоронного органу (поліції), ОСОБА_3 прийняв для себе рішення вчинити перевищення наданих йому Законом України «Про Національну поліцію» та Положенням про патрульну службу ІНФОРМАЦІЯ_5 влади представника органу виконавчої влади та службових повноважень працівника правоохоронного органу (поліції), шляхом застосування до ОСОБА_7 поліцейських заходів примусу у вигляді застосування спеціальних засобів та фізичного впливу (сили), за відсутності на те законних підстав.
Діючи умисно та з метою доведення до кінця злочинного умислу, спрямованого на перевищення наданої йому влади та службових повноважень працівника поліції, ОСОБА_3 підійшов до службового автомобіля «Mitsubishi Outlander», взяв із нього засоби обмеження рухомості (кайданки), після чого повернувся назад. Наблизившись, ОСОБА_3 почув, як ОСОБА_7 запропонував ОСОБА_10 відійти в бік, щоб за умов, що забезпечують конфіденційність спілкування, надати йому правову допомогу у вигляді консультації та роз`яснення правових питань.
Усвідомлюючи в силу займаної посади та достатнього службового досвіду, набутого внаслідок роботи в правоохоронному органі (поліції), що такі дії ОСОБА_7 не містять ознак правопорушення, яке слід припинити, та не створюють загрози особистій безпеці або/та безпеці інших осіб, діючи умисно та всупереч вимогам статей 42, 43 та 44 Закону України «Про Національну поліцію», не вживаючи попередньо заходів впливу, застосування яких призвело би до настання найменш негативних наслідків, та без попередження, явно перевищуючи владу представника органу виконавчої влади та службові повноваження працівника правоохоронного органу (поліції), о 01:03 год 29.01.2022 ОСОБА_3 застосував відносно ОСОБА_7 поліцейській захід у вигляді застосування фізичного впливу (сили), нанісши йому не менше двох ударів руками в груди за механізмом відштовхування від себе, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень.
Реагуючи на такі дії ОСОБА_3 , ОСОБА_7 відскочив на декілька кроків назад, зупинився, широко розставив ноги та зігнув руки в ліктьових суглобах, розташувавшись навпроти ОСОБА_3 . Продовжуючи діяти непрофесійно при виконанні своїх службових обов`язків, дозволивши особистій неприязні відносно ОСОБА_7 вплинути на службову поведінку, таку позу ОСОБА_7 . ОСОБА_3 сприйняв як зухвалу та таку, що шкодить його авторитету керівника підрозділу правоохоронного органу (поліції) перед присутніми на місці ОСОБА_10 та підлеглим ОСОБА_9 .
З метою демонстрації своєї винятковості та переваги, усвідомлюючи, що дії ОСОБА_7 не містять ознак нападу на поліцейського, іншу особу та/або об`єкт, що перебуває під охороною, групового порушення громадської безпеки і порядку чи масових заворушень, діючи умисно та всупереч вимогам статей 42, 43 та 45 Закону України «Про Національну поліцію», порушуючи вимоги норм ділового мовлення та допускаючи при спілкуванні використання ненормативної лексики, не вживаючи попередньо заходів впливу, застосування яких призвело би до настання найменш негативних наслідків, та без попередження, явно перевищуючи владу представника органу виконавчої влади та службові повноваження працівника правоохоронного органу (поліції), о 01:04 год 29.01.2022 ОСОБА_3 наблизився до ОСОБА_7 та застосував відносно нього поліцейський захід у вигляді застосування спеціального засобу, спорядженого речовинами сльозогінної та дратівної дії, розбризкавши його в обличчя останньому.
Реагуючи на застосування спеціального засобу, з метою мінімізації дії застосованих речовин ОСОБА_7 відбіг від ОСОБА_11 , проте на вимогу останнього зупинитися та повернутися назад, підкорився та виконав її.
В той же час, усвідомлюючи, що такі дії ОСОБА_7 не містять ознак нападу на поліцейського, іншу особу та/або об`єкт, що перебуває під охороною, групового порушення громадської безпеки і порядку чи масових заворушень, діючи умисно та всупереч вимогам статей 42, 43 та 45 Закону України «Про Національну поліцію», не вживаючи попередньо заходів впливу, застосування яких призвело би до настання найменш негативних наслідків, та без попередження, явно перевищуючи владу представника органу виконавчої влади та службові повноваження працівника правоохоронного органу (поліції), о 01:04 год 29.01.2022 ОСОБА_3 повторно застосував відносно ОСОБА_7 поліцейський захід у вигляді застосування спеціального засобу, спорядженого речовинами сльозогінної та дратівної дії, розбризкавши його в обличчя останньому.
Одразу після того ОСОБА_3 повалив ОСОБА_7 на проїзну частину вулиці Пограничної та став заводити йому руки за спину з метою застосування поліцейського заходу примусу у вигляді спеціального засобу обмеження рухомості (кайданків).
Побачивши вказане та сприймаючи дії ОСОБА_3 як законні дії із застосування адміністративного затримання з метою припинення вчинення адміністративного правопорушення після вичерпання попередньо інших заходів впливу, застосування яких би могло призвести до настання найменш негативних наслідків, а також не допускаючи думки, що його безпосередній і прямий керівник міг допустити порушення прав та свобод ОСОБА_7 , ОСОБА_9 наблизився до ОСОБА_3 та, діючи за його усною вказівкою, яка відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 18 та ч. З ст. 62 Закону України «Про Національну поліцію» є обов`язковою до виконання, перехопив руки ОСОБА_7 .
Внаслідок вказаних дій ОСОБА_7 розташувався в положенні лежачи животом на проїзній частині дороги, а ОСОБА_9 сів на нього зверху, завівши руки ОСОБА_7 за спину для застосування поліцейського заходу примусу у вигляді спеціального засобу обмеження рухомості (кайданків). Перебуваючи у такому положенні, ОСОБА_7 об`єктивно не міг представляти загрози особистій безпеці ОСОБА_3 та/або безпеці інших осіб.
Усвідомлюючи, що відповідно до вимог ст. 19 Конституції України та ст. 8 Закону України «Про Національну поліцію», поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, а застосування під час виконання повноважень такого поліцейського заходу, як фізичний вплив (сила), відповідно до статей 42, 43 та 44 Закону України «Про Національну поліцію», допускається лише для забезпечення особистої безпеки або/та безпеки інших осіб, припинення правопорушення, затримання особи, яка вчинила правопорушення, якщо застосування інших поліцейських заходів не забезпечує виконання поліцейським повноважень, покладених на нього законом, та поліцейський зобов`язаний заздалегідь попередити особу про його застосування і надати їй достатньо часу для виконання законної вимоги поліцейського, ОСОБА_3 з метою доведення свого злочинного умислу до кінця, діючи умисно та за відсутності зазначених законних підстав, тобто явно перевищуючи надану йому владу представника органу виконавчої влади та службові повноваження працівника правоохоронного органу (поліції), без попередження про намір застосування фізичної сили впродовж 01:04-01:05 год 29.01.2022 наніс обома своїми ногами не менше трьох ударів ОСОБА_7 в область грудної клітини зліва, внаслідок чого заподіяв йому тілесне ушкодження у вигляді перелому 10-го ребра зліва, яке відноситься до категорії середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.
При цьому, в порушення вимог ч. 4 ст. 43 та ч. 2 ст. 44 Закону України «Про Національну поліцію», невідкладну медичну допомогу ОСОБА_7 , який постраждав в результаті незаконного застосування заходу примусу у вигляді застосування фізичної сили та просив про неї на місці, ОСОБА_3 не надав, а про факт завдання тілесних ушкоджень свого керівника письмово не повідомив.
Таким чином, судом в межах судового розгляду, визначених ст. 337 КПК України, встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 вчинив перевищення влади та службових повноважень, тобто умисне вчинення працівником правоохоронного органу дій, які явно виходять за межі наданих йому прав та повноважень, які супроводжувалися насильством, за відсутності ознак катування, тобто скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 365 КК України.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у пред`явленому обвинуваченні, а також пред`явлений до нього цивільний позов потерпілого не визнав та надав показання про те, що в січні 2022 року займав посаду командира взводу № 1 роти № 1 батальйону № 1 ІНФОРМАЦІЯ_2 . 29.01.2022 в нічний час він разом із ОСОБА_9 перебували у складі добового наряду та несли службу на службовому автомобілі, здійснюючи патрулювання вулицями міста Миколаєва. Близько 01:00 год по вул. 6-а Слобідська ними був виявлений автомобіль «Мерседес», чорного кольору, який допустив порушення ПДР, здійснивши проїзд перехрестя з вул. Ігоря Бедзая без зупинки на знак «Стоп». Тому вони почали переслідувати вказаний автомобіль, який повернув на вул. Пограничну, де був заборонений рух в напрямку руху вказаного автомобіля. Коли даний автомобіль зупинився, то з правого переднього місця вийшов чоловік, як в подальшому він дізнався ОСОБА_10 , з яким він та його напарник почали спілкуватися. В той час із заднього пасажирського місця вийшов потерпілий ОСОБА_7 , який перебував з ознаками алкогольного сп`яніння та почав втручатися у їхнє спілкування із Ткачуком, поводив себе агресивно, ображав нецензурною лайкою, погрожував створенням проблем. Далі ОСОБА_7 закрив двері та сказав ОСОБА_12 залишити місце зупинки авто. Він з напарником намагалися їх зупинити, на що ОСОБА_13 відштовхнув його і став у загрозливу стійку, виставивши руки перед собою. Тому він, побоюючись нападу на себе, застосував відносно ОСОБА_13 спеціальний засіб - газовий балончик, у відповідь на що Мороз побіг від нього, а обвинувачений став його наздоганяти. Потім ОСОБА_13 зупинився та накинувся на нього, нанісши йому декілька ударів по голові і тулубу. Далі до них підійшов інспектор ОСОБА_14 , який відтягнув ОСОБА_13 та провів його затримання, одягнувши кайданки на нього. Обвинувачений ОСОБА_13 жодних ударів не наносив. В подальшому на місце був викликаний інший екіпаж поліції, який доставляв ОСОБА_13 на медичний огляд до лікарні, а потім до відділу поліції для складання протоколів. На місці затримання ОСОБА_13 не просив надати йому медичну допомогу. Про застосування щодо ОСОБА_13 газового балончика він повідомляв рапортом керівництво. Внаслідок нанесення ОСОБА_13 йому ударів він отримав садно на обличчі, однак вказане тілесне ушкодження він жодним чином не зафіксував та до закладу охорони здоров`я не звертався з приводу нього. 
Показання обвинуваченого про те, що він не вчиняв інкримінованого кримінального правопорушення спростовуються, а його винуватість у скоєному підтверджується іншими, дослідженими у судовому засіданні доказами, в їх сукупності.
Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_7 надав показання про те, що в кінці січня 2022 року у нічний час він разом з ОСОБА_10 та іншою особою рухалися на автомобілі «Mercedes-Benz», р.н. НОМЕР_3 , по вул. Пограничній (Чигрина) в м. Миколаєві, при цьому він знаходився на задньому пасажирському сидінні та дрімав, оскільки перебував в стані алкогольного сп`яніння, вони де були зупинені працівниками поліції. Почувши як агресивно розмовляли працівники поліції з ОСОБА_10 , він вийшов з авто і зробив їм зауваження, сказавши, що він адвокат і буде представляти інтереси останнього, через що поліцейські стали проявляти агресію до нього. Під час агресивного спілкування з ним працівники поліції хотіли «заламати» йому руки, на що він не дозволяв зробити це, після чого вони застосували до нього сльозогінний газ, розбризкавши його в обличчя. Тому він став втікати, повернувшись спиною до поліцейських, і в той час хтось із них збив його з ніг на землю. Коли він упав на землю обличчям донизу, то один із поліцейських сів зверху на нього та разом з іншим, ОСОБА_3 , стали заводити йому за спину руки та одягати на них кайданки. Коли він продовжував лежати на землі із кайданками на руках за спиною, а один із поліцейських ( ОСОБА_9 ) сидів на ньому, то інший поліцейський ( ОСОБА_3 ) в той час наніс йому три удари ногою по ребрах зліва, чим зламав 10-те ребро. Хруст перелому ребра він відчув після третього удару ногою ОСОБА_3 . Він добре бачив, що саме ОСОБА_3 наносив йому удари по тулубу, оскільки його голова була повернута ліворуч, де в той час стояв Дишловий, який бив його декілька разів ногами по тулубу в ліву частину. Від нанесених ОСОБА_3 ударів він відчув сильний біль в області грудної клітини, став почуватися погано та просив викликати швидку допомогу, але поліцейські відмовили йому в цьому. В подальшому його доставили до відділу поліції, де відбирали пояснення та складали протоколи про адміністративні правопорушення, у вчиненні яких він був визнаний невинним відповідними судовими рішеннями. У відділі поліції йому стало зле від отриманого тілесного ушкодження в результаті побиття ОСОБА_3 , тому в подальшому після залишення відділу поліції він одразу звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_7 , де йому діагностували перелом 10 ребра зі зміщенням, після чого він лікувався у вказаній лікарні, а потім обстежувався в Ізраїлі, був під наглядом сімейного лікаря. Внаслідок отриманого ушкодження зазнавав сильного фізичного болю. Хто саме застосував сльозогінний газ та хто збивав його з ніг, він не бачив, оскільки тікав від поліцейських, будучи повернутим спиною до них. Кайданки одягав підлеглий ОСОБА_3 . Також зазначив, що до вказаних подій він жодних травм, зокрема пов`язаних із перелами ребер, ні того дня, ні в інший день не отримував. Також потерпілий підтримав заявлений цивільний позов та просив стягнути з обвинуваченого на свою користь 15000 грн в рахунок відшкодування заподіяної матеріальної шкоди та 500000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди, яка полягала у тому, що внаслідок заподіяних йому ОСОБА_3 тілесних ушкоджень він зазнав сильного душевного болю, тривалий час перебував на лікуванні та відновлювався після того, був порушений звичний спосіб його життя. Погодився з позицією прокурора про необхідність призначення ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі на строк три роки.
Свідок ОСОБА_10 надав показання про те, що в січні-лютому 2022 року близько 23:00-24:00 год він разом з ОСОБА_15 та ще одним чоловіком рухалися на автомобілі «Мерседес» вулицями міста Миколаєва, при цьому він знаходився на передньому пасажирському сидінні, будучи в стані середнього ступеня алкогольного сп`яніння, потерпілий ОСОБА_7 - на задньому сидінні, а за кермом перебував чоловік, який хотів придбати вказаний автомобіль. Після зупинки працівниками поліції автомобіля на вул. Пограничній (Чигрина) в м. Миколаєві, водій вийшов з авто та пішов з місця зупинки. Він також вийшов з авто з правої передньої пасажирської сторони, і поліцейські стали агресивно з ним розмовляти. Далі ОСОБА_16 також вийшов з авто і сказав поліцейським, що він його адвокат і став давати поради, як поводитися в цій ситуації. Потім поліцейські почали агресивно спілкуватися з потерпілим, далі забризкали сльозогінний газ в обличчя потерпілого та звалили його на землю, на руки одягли кайданки. Коли потерпілий лежав на землі, то обвинувачений наніс йому удари ногою в область тулубу. Скільки точно було ударів не пам`ятає. Він просив Дишлового не бити потерпілого, у відповідь на що йому також забризкали сльозогінний газ в обличчя. Хто саме із вказаних двох поліцейських розбризкував сльозогінний газ на потерпілого та збивав його з ніг, він не пам`ятає. Лежачи на землі, потерпілий просив викликати швидку допомогу, але йому відмовили, та не дозволяли підняти останнього із землі. Тому він підклав під нього свою куртку.
Свідок ОСОБА_9 надав показання про те, що в січні 2022 року він перебував на посаді інспектора взводу № 1 роти № 1 батальйону № 1 ІНФОРМАЦІЯ_2 . В один із днів січня 2022 року, точні дату та час не пам`ятає, у вечірній час він разом з інспектором ОСОБА_3 перебували у складі добового наряду та несли службу на службовому автомобілі, яким керував він, здійснюючи патрулювання по АДРЕСА_4 . В той час їх обігнав автомобіль «Мерседес», чорного кольору, який допустив порушення ПДР, здійснивши проїзд перехрестя без зупинки на знак «Стоп». Тому вони почали переслідувати вказаний автомобіль і зупинили його по вул. Пограничній м. Миколаєва. Із вказаного автомобіля з правого пасажирського місця вийшов чоловік, яким виявився ОСОБА_10 , сказавши, що він водій, з яким він та ОСОБА_3 почали спілкуватися. Далі з пасажирського місця вийшов потерпілий ОСОБА_7 , який став поводити себе зухвало, погрожував йому з напарником звільненням, висловлювався нецензурною лайкою. Також потерпілий почав забирати з місця зупинки ОСОБА_12 , став у загрозливу стійку, намагаючись ударити Дишлового. Далі вони з ОСОБА_17 на землю обличчям донизу, при цьому він сів зверху на нього, одягаючи кайданки, а ОСОБА_18 стояв поруч. ОСОБА_19 на землі, ОСОБА_13 намагався звільнитися та розмахував ногами, намагаючись ударити його, але ударів не наніс та тілесних ушкоджень не заподіяв. Коли на потерпілого одягли кайданки, то викликали ще наряд поліції, та в подальшому відвезли потерпілого до лікарні для огляду на стан сп`яніння, а потім разом із ОСОБА_12 до відділу поліції, де на них були складені протоколи про адміністративні правопорушення. Який результат розгляду вказаних протоколів, йому невідомо. Під час вказаних подій у нього та ОСОБА_18 були увімкнені службові бодікамери, при цьому потерпілий скинув його бодікамеру на землю. Під час зупинки автомобіля «Мерседес» в ньому знаходилися лише ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , інших осіб не було. Хто був за кермом вказаного авто та як пересідав на пасажирське місце, він не бачив. Вказав, що ні він, ні Дишловий ударів ОСОБА_13 не наносили. На місці затримання ОСОБА_13 не просив надати йому медичну допомогу.
Із повідомлення ОСОБА_7 від 08.02.2022 вбачається, що останній звернувся до ТУ ДБР у м. Миколаєві з приводу того, що 29.01.2022 близько 01.00 години в АДРЕСА_3 двоє поліцейських забризкали йому в обличчя сльозогінний газ, одягли кайданки, повалили на землю та нанесли удари ногами в область грудної клітини, у зв`язку з чим йому були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді перелому 10 ребра, з якими він звернувся за допомогою до лікарні.
Із виписки з медичної карти стаціонарного хворого № 769 від 03.02.2022 слідує, що 29.01.2022 ОСОБА_7 був госпіталізований до КНП ММР « ІНФОРМАЦІЯ_8 » з діагнозом: «Закрита травма грудної клітки. Перелом 10 ребра зліва» через три години після початку захворювання та перебував на лікуванні до 03.02.2022.
Відповідно до інформації ІНФОРМАЦІЯ_2 від 21.02.2022 № 3055/52-2022 та журналу № 24 обліку доставлених, відвідувачів та запрошених ІНФОРМАЦІЯ_9 , на спецлінію «102» 29.01.2022 о 05:31 год надійшло повідомлення, що до ЛШМД з тілесними ушкодженнями звернувся ОСОБА_7 . Вказаний громадянин від написання заяви відмовився. Будь-яких повідомлень до ІНФОРМАЦІЯ_10 зі служби « НОМЕР_4 » щодо вчинення кримінальних чи адміністративних правопорушень ОСОБА_7 28.01.2022 та 29.01.2022 не надходило. ОСОБА_7 , згідно з журналом обліку доставлених, відвідувачів та запрошених ІНФОРМАЦІЯ_10 , був доставлений 29.01.2022 до відділення поліції о 01:45 год працівниками ІНФОРМАЦІЯ_2 для складання адміністративного протоколу інспектором ОСОБА_14 . Затриманий ОСОБА_7 29.01.2022 о 03:30 год залишив відділ поліції, зробивши відмітку у журналі про те, що має претензії та буде звертатися з позовом до суду.
Із журналу № 24 обліку доставлених, відвідувачів та запрошених ІНФОРМАЦІЯ_11 вбачається, що 29.01.2022 о 01:45 год до відділу поліції інспектором ОСОБА_14 був доставлений ОСОБА_7 , який після залишення 29.01.2022 о 03:30 год власноруч написав пояснення такого змісту: «Маю претензії, позов до суду».
Згідно з протоколами тимчасового доступу до речей і документів від 26.07.2022 та огляду медичної картки стаціонарного хворого від 18.08.2022, а також копією медичної карти стаціонарного хворого № 769/115, слідчий на підставі ухвали слідчого судді Заводського районного суду міста Миколаєва від 08.07.2022 здійснив тимчасовий доступ та вилучення у КНП ММР « ІНФОРМАЦІЯ_8 » медичної картки стаціонарного хворого № 769 на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_12 . Із вказаної медичної картки вбачається, що ОСОБА_7 госпіталізований 29.01.2022 о 05:45 год з діагнозом: «тупа травма, забій грудної клітини зліва» з діагнозом: «ЗГТК, перелом 10-го ребра зліва, алкогольне сп`яніння», та виписаний 03.02.2022. Зі слів ОСОБА_7 : «болі з`явилися після того, як був побитий працівниками поліції о 01:30 год 29.01.2022. О 04:30 год самостійно звернувся до п/п ЛШМД, госпіталізований».
Згідно з протоколом огляду Єдиного державного реєстру судових рішень від 18.06.2022, слідчим проведено огляд судових рішень, які стосуються ОСОБА_7 та подій за його участі від 29.01.2022. З постанови ІНФОРМАЦІЯ_13 від 25.07.2022 у справі № 489/724/22 (провадження № 3/489/748/22) слідує, що провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_7 за ст. 185 КУпАП, за фактом вчинення протиправних дій 29.01.2022 о 01:25 годин по АДРЕСА_3 проти працівників поліції, закрито на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення. З постанови ІНФОРМАЦІЯ_13 від 25.07.2022 у справі № 489/725/22 (провадження № 3/489/749/22) вбачається, що провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_7 за ст. 173 КУпАП, за фактом вчинення 29.01.2022 о 01:25 год по АДРЕСА_3 , закрито на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення.
Відповідно до висновку експерта № 531 від 19.08.2022, у ОСОБА_7 мало місце тілесне ушкодження у вигляді перелому 10-го ребра зліва, яке утворилося від однократної ударної дії тупим твердим предметом, яким могли бути руки, ноги та інші предмети (предмет), індивідуальні особливості яких (якого) у наявних тілесних ушкодженнях не відобразились, з давністю утворення, не виключено, в строк, вказаний у постанові – 29.01.2022. За ступенем тяжкості тілесне ушкодження у вигляді перелому 10-го ребра зліва відноситься до категорії середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я. При нанесенні тілесних ушкоджень потерпілий міг бути звернений задньою стороною тіла до нападника. Утворення наявного у ОСОБА_7 перелому 10-го ребра зліва в результаті падіння з висоти власного зросту виключається.
Згідно з протоколом тимчасового доступу до речей і документів та здійснення їх виїмки від 08.09.2022, світлокопій матеріалів справ про адміністративні правопорушення, слідчий на підставі ухвали слідчого судді отримав тимчасовий доступ у ІНФОРМАЦІЯ_14 до справ про адміністративні правопорушення № 489/725/22 та № 489/724/22 відносно ОСОБА_7 , копії яких були ним вилучені, при огляді яких встановлено, що під час складення 29.01.2022 інспектором ОСОБА_9 відносно ОСОБА_7 протоколів про адміністративні правопорушення за статтями 173 та 185 КУпАП, а також протоколу про адміністративне затримання, останній власноруч написав пояснення про те, що поліцейські, які здійснювали його затримання, застосували щодо нього сльозогінний газ, наносили удари по ребрам, спині, ногам, голові, зламали ребра, поводили себе як звірі.
З постанови ІНФОРМАЦІЯ_13 від 25.07.2022 у справі № 489/725/22 слідує, що провадження у справі про адміністративне правопорушення за ст. 173 КУпАП відносно ОСОБА_7 за фактом того, що 29.01.2025 близько 01:25 год в АДРЕСА_3 , він перебував в громадському місці з ознаками алкогольного сп`яніння, висловлювався нецензурною лайкою, чим порушував громадський порядок та спокій громадян, закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях події і складу вказаного адміністративного правопорушення.
З постанови ІНФОРМАЦІЯ_13 від 25.07.2022 у справі № 489/724/22 встановлено, що провадження у справі про адміністративне правопорушення за ст. 185 КУпАП відносно ОСОБА_7 за фактом того, що 29.01.2025 близько 01:25 год в АДРЕСА_3 , він перебував з явними ознаками алкогольного сп`яніння, нецензурно висловлювався, розмахував руками, на зауваження працівників поліції припинити протиправні дії не реагував та продовжував нецензурно висловлюватись в грубій формі на адресу поліцейських та погрожував - закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях події і складу вказаного адміністративного правопорушення.
Відповідно до інформації ІНФОРМАЦІЯ_2 № 935/41/16/02-2022 від 27.08.2022 встановлено, що у складі наряду, який зупиняв транспортний засіб «Mercedes-Benz», номерний знак НОМЕР_2 , по АДРЕСА_3 , 29.01.2022 перебував командир взводу № 1 роти № 1 батальйону № 1 ІНФОРМАЦІЯ_2 капітан поліції ОСОБА_3 та інспектор взводу № 1 роти № 1 батальйону № 1 ІНФОРМАЦІЯ_2 старший лейтенант поліції ОСОБА_9 . 29.01.2022 відносно ОСОБА_7 було складено протокол серії АА № 083985 за статтею 173 КУпАП та протокол серії АА № 256986 за статтею 185 КУпАП, які направлені на розгляд до ІНФОРМАЦІЯ_13 . ОСОБА_3 та ОСОБА_9 письмовим рапортом доповідали на ім`я начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 про застосування відносно ОСОБА_7 фізичної сили, засобів обмеження рухомості (кайданок) та засобу, спорядженого речовиною сльозогінної та дратівної дії. Вказані поліцейські 29.01.2022 несли службу на службовому автомобілі «Mitsubishi Outlander», р.н. НОМЕР_1 (на синьому фоні). Надати копії будь-яких паперових документів по даному факту не є можливим, оскільки вся паперова документація, що знаходилася в ІНФОРМАЦІЯ_2 , була знищена.
Згідно з наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 № 585 о/с від 27.06.2018 «По особовому складу», ОСОБА_3 присвоєно спеціальне звання поліції - капітан поліції.
Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 № 669 о/с від 12.07.2018 «По особовому складу» ОСОБА_3 призначено на посаду командира взводу ІНФОРМАЦІЯ_2 , а ОСОБА_9 – інспектором взводу № 1 роти № 1 батальйону № 1 ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Згідно з наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 № 463 о/с від 31.05.2021 «Про особовий склад», ОСОБА_9 присвоєно спеціальне звання поліції – старший лейтенант поліції.
Відповідно до повідомленням управління патрульної поліції в Миколаївській області ДПП № 1259/41/16/02-2022 від 21.09.2022, наказу ІНФОРМАЦІЯ_15 «Про визначення службового розслідування, утворення дисциплінарної комісії та відсторонення від виконання службових обов`язків» від 17.02.2022 № 340, висновку службового розслідування, за фактом внесення відомостей до ЄРДР від 10.02.2022 за № 62022150010000059 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України, за фактом можливого перевищення службових повноважень командиром взводу № 1 роти № 1 батальйону № 1 ІНФОРМАЦІЯ_16 капітаном поліції ОСОБА_3 та інспектором взводу № 1 роти № 1 батальйону № 1 ІНФОРМАЦІЯ_2 старшим лейтенантом поліції ОСОБА_9 , що виразилось у нанесенні тілесних ушкоджень 29.01.2022 близько 01:00 год по вул. Пограничній в м. Миколаєві ОСОБА_7 , проведено службове розслідування, за результатами якого за вчинення дисциплінарного проступку, що виразився в порушенні вимог пунктів 1, 2, 3, 7 ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту, пунктів 1, 2, 3 ч. 1 ст. 18, ч. 2 ст. 42, ч. 3 ст. 43, ч. 1 ст. 44 Закону України «Про Національну поліцію», Присяги працівника поліції, п. 5 розділу ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом ІНФОРМАЦІЯ_6 від 18.12.2028 № 1026, пункту 5 розділу І, абзацу 1, 2, 4, 6, 7, 8 пункту 1 розділу ІІ, пункту 4 розділу ІІІ, пункту 4 розділу IV Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС від 09.11.2016 № 1179, підпункту 2.1.2 пункту 2.1, підпунктів 2.2.1, 2.2.17, 2.2.25 пункту 2.2 розділу 2 Посадової інструкції командира взводу ІНФОРМАЦІЯ_2 , затвердженої наказом Департаменту патрульної поліції «Про затвердження посадових інструкцій» від 27.02.2019 № 360, на підставі частини одинадцятої статті 19 Дисциплінарного статуту командира взводу № 1 роти № 1 батальйону № 1 ІНФОРМАЦІЯ_2 капітана поліції ОСОБА_3 попереджено про необхідність дотримання службової дисципліни.
Відповідно до протоколу огляду відеозапису з нагрудного реєстратора від 06.10.2022 та фототаблиці до нього, слідчим в період часу з 09:00 год до 13:00 год 06.10.2022 проведений огляд оптичного диску для лазерних систем зчитування «DVD-R 4,7 GB My MEDIA», наданого ІНФОРМАЦІЯ_17 , з відеозаписом з назвою « ОСОБА_7 2.mp4» з реєстратора за 29.01.2022. На початку відеозапису зафіксовано, як на вулиці, навпроти інспектора взводу № 1 роти № 1 батальйону № 1 ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_9 розташувались ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , позаду яких стоїть автомобіль «Mercedes-Benz» із увімкненим світлом фар, та спілкуються. Деякий час вказані особи спілкуються між собою на підвищеному тоні із взаємними образами. О 01:03 год ОСОБА_7 кладе свою ліву руку на спину ОСОБА_10 та вони удвох починають відходити від працівників поліції. В цей час ОСОБА_9 своєю рукою збив руку ОСОБА_7 зі спини ОСОБА_10 та відштовхнув його від ОСОБА_10 , після чого вони вдвох зникли з кадру та чутно метушню та крики. ОСОБА_9 швидко побіг в бік ОСОБА_7 та ОСОБА_3 . В цей час ОСОБА_7 стоїть на колінах на проїзній частині, нахилившись тулубом вперед, а ОСОБА_3 , перебуваючи в районі його голови, притискає його донизу та намагається завести руки за спину. ОСОБА_9 схилився над ОСОБА_7 та в цей час відбувається штовханина незрозумілого характеру, чутно звук розпилювання аерозолю та глухий звук удару. Далі відеореєстратор ОСОБА_14 впав на землю. Далі ОСОБА_9 утримує ОСОБА_7 обличчям до землі, розташувавшись в районі його ніг справа, та намагається завести його праву руку за спину. В цей час ОСОБА_3 , який стоїть від ОСОБА_9 та ОСОБА_7 зліва, своєю ногою наніс ОСОБА_7 спочатку один удар, а потім ще один в район грудної клітини зліва, від чого ОСОБА_13 закричав від болю, сказавши фразу: «Спина». Натомість ОСОБА_10 просить Дишлового не бити ОСОБА_13 . Далі ОСОБА_9 , тримаючи обидві руки ОСОБА_7 заведеними за спиною, намагається одягнути на них наручники. В подальшому ОСОБА_3 наніс ОСОБА_7 , що лежав на землі, ногою ще один удар в район грудної клітини зліва. В ході вказаних подій ОСОБА_7 неодноразово повторював, що він адвокат, та надавав вказівки ОСОБА_10 , як спілкуватися з поліцейськими.
Згідно з протоколом огляду оптичного диску від 10.10.2022, слідчим в період 09:00 до 12:00 годин 10.10.2022 проведений огляд оптичного диску для лазерних систем зчитування DVD-R «Verbatium», вилученого 08.09.2022 в ході тимчасового доступу в ІНФОРМАЦІЯ_14 , на якому наявні відеозаписи. На початку відеозапису з назвою « ОСОБА_7 » зафіксовано події за 29.01.2022 з 01:02:42 год до 01:04:20 год, на яких зафіксовано, як на вулиці навпроти командира взводу № 1 роти № 1 батальйону № 1 ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 розташувався ОСОБА_10 , а неподалік стоять ОСОБА_7 та інспектор взводу № 1 роти № 1 батальйону № 1 ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_9 та спілкуються. О 01.03 год. ОСОБА_7 кладе свою ліву руку на спину ОСОБА_10 , говорячи, що надасть йому пораду, як спілкуватися і що робити, та вони вдвох починають відходити від працівників поліції. В цей час ОСОБА_3 наблизився до ОСОБА_7 та різким поштовхом в груди відштовхнув його від себе, внаслідок чого останній відскочив на декілька кроків назад. Далі ОСОБА_3 знову наблизився до ОСОБА_7 та різким поштовхом в груди відштовхнув його від себе, внаслідок чого останній відійшов на декілька кроків назад, після чого зігнув руки догори в стійці, тримаючи перед собою. Далі чутно звук розпилювання аерозолю, хмара якого поширилася в напрямку від ОСОБА_3 в бік обличчя ОСОБА_7 , який розвернувся та став бігти від ОСОБА_3 , який почав його наздоганяти. Далі починається фрагмент відео з подіями за 29.01.2022 в період часу з 03:15:29 год до 03:41 год, які відбуваються у будівлі ІНФОРМАЦІЯ_18 , на яких зафіксовано, як ОСОБА_7 при ознайомленні з матеріалами адміністративного провадження щодо нього висловив зауваження про те, що поліцейські, які його затримували, нанесли йому тілесні ушкодження, забризкали обличчя газом, поламали ребра, висловлювалися нецензурною лайкою. ОСОБА_7 залишив приміщення відділу поліції о 03:41 год. 
При дослідженні файлу з назвою « ОСОБА_7 1.mp4» зафіксовано події за 29.01.2022 в період часу з 0:58:12 годин до 01:04:29 годин, на яких зафіксовано, як на вулиці, навпроти інспектора взводу № 1 роти № 1 батальйону № 1 ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_9 розташувались ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , позаду яких стоїть автомобіль «Mercedes-Benz» із увімкненим світлом фар, та спілкуються. Деякий час ОСОБА_9 та ОСОБА_7 спілкуються на підвищеному тоні, далі ОСОБА_9 виставив вперед свою ліву руку та став відштовхувати від себе ОСОБА_7 поштовхами в район грудей, у зв`язку з чим останній відійшов на декілька кроків. В подальшому йде агресивне спілкування між ОСОБА_7 та поліцейськими ОСОБА_3 та ОСОБА_9 , в ході якого ОСОБА_7 жодних активних дій щодо поліцейських не вчиняв. В подальшому ОСОБА_3 взяв кайданки у службовому авто. О 01:03 год ОСОБА_7 кладе свою ліву руку на спину ОСОБА_10 та вони удвох починають відходити від працівників поліції. В цей час ОСОБА_9 своєю лівою рукою збив руку ОСОБА_7 зі спини ОСОБА_10 та відштовхнув його від ОСОБА_10 , після чого вони удвох зникли з кадру та чутно метушню та крики.
Відповідно до протоколу огляду відеозапису з нагрудного реєстратора від 05.10.2022 та фототаблиці до нього, слідчим в період з 14:00 год до 20:00 год проведено огляд оптичного диску для лазерних систем зчитування «DVD-R 4,7 GB My MEDIA», наданого ІНФОРМАЦІЯ_17 , з відеозаписами з реєстратора за 29.01.2022. На початку відео з назвою « ОСОБА_7 » зафіксовано події за 29.01.2022 з 01:02:42 год до 02:18:09 год, на яких зафіксовано, як на вулиці, навпроти командира взводу № 1 роти № 1 батальйону № 1 ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 розташувався ОСОБА_10 , а неподалік стоять ОСОБА_7 та інспектор взводу № 1 роти № 1 батальйону № 1 ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_9 . Деякий час чоловіки спілкуються на підвищеному тоні та із взаємними образами. ОСОБА_7 кладе свою ліву руку на спину ОСОБА_10 та вони удвох починають відходити від працівників поліції. В цей час ОСОБА_3 наблизився до ОСОБА_7 та різким поштовхом в груди відштовхнув його від себе, від чого ОСОБА_7 відскочив на декілька кроків назад. Далі після короткої розмови ОСОБА_3 наблизився до ОСОБА_7 та різким поштовхом в груди знову відштовхнув його від себе, від чого ОСОБА_7 відскочив на декілька кроків назад, після чого відкинув праворуч від себе пляшку, яку тримав у правій руці, зігнув руки в ліктьових суглобах та зібрав пальці в кулаки. Після того почувся звук розпилювання аерозолю, хмара якого поширилася в напрямку від ОСОБА_3 в бік обличчя ОСОБА_7 , який після цього розвернувся та став тікати від ОСОБА_3 , а той його доганяти. Потім Мороз зупинився та на вимогу ОСОБА_3 повернувся назад. Після того знову почувся звук розпилювання аерозолю, хмара якого поширилася в напрямку від ОСОБА_3 в бік обличчя ОСОБА_7 . Після цього чутно шурхіт та падіння реєстратора. Далі відбувається розмова, зі змісту якої слідує, що ОСОБА_3 та ОСОБА_9 кладуть ОСОБА_7 на землю, ОСОБА_10 просить не бити ОСОБА_7 , а ОСОБА_7 крикнув слово: «Спина». Зі слів вбачається, що ОСОБА_7 знаходиться на землі та йому заводять руки за спину. Після того ОСОБА_3 підняв нагрудний реєстратор, підійшов до ОСОБА_7 , який лежав обличчям до землі, та лівою ногою наніс йому удар в район грудної клітини зліва, від чого той закричав від болю. В той час ОСОБА_10 став просити ОСОБА_3 не бити ОСОБА_7 , у відповідь на що ОСОБА_3 наблизився до ОСОБА_10 та розпилив на нього аерозоль. Потім відеореєстратор ОСОБА_3 , який розташовувався зліва від ОСОБА_7 , різко хитнувся знизу вгору та було чутно звук удару. Після того на місце події приїхав наряд у складі двох працівників поліції, один з яких відтягнув ОСОБА_7 за скуті в наручниках за спиною руки з проїзної частини. На запитання ОСОБА_3 про те, чи потрібна медична допомога ОСОБА_7 , який лежав на землі, скутий наручниками, той відповідав, що потрібна. Далі починається фрагмент відео з подіями за 29.01.2022 в період часу з 03:09:24 год до 04:12:18 год, з яких вбачається, що медична допомога ОСОБА_7 не надавалася; встановлені анкетні дані поліцейських, які затримували ОСОБА_7 – ОСОБА_3 та ОСОБА_9 ; ОСОБА_7 був доставлений до ІНФОРМАЦІЯ_18 , де при ознайомленні з матеріалами адміністративного провадження висловив зауваження про те, що поліцейські, які його затримували, нанесли йому тілесні ушкодження, забризкали обличчя газом, поламали ребра, виловлювалися нецензурною лайкою. ОСОБА_7 залишив приміщення відділення поліції о 03:41 год. 
З досліджених в судових засіданнях відеозаписів з нагрудних реєстраторів поліцейських, які містяться у файлах з назвами « ОСОБА_7 », « ОСОБА_7 1» вбачається, що на них зафіксовані події за 29.01.2022 у період часу з 0:58 год до 01:18 год. На вказаних відеозаписах зафіксовані два поліцейських, які ідентифіковані судом як обвинувачений ОСОБА_3 та свідок ОСОБА_9 , а також двоє цивільних осіб, які ідентифіковані судом як потерпілий ОСОБА_7 та свідок ОСОБА_10 . Зі змісту відеозаписів на всіх відеофайлах, які узгоджуються між собою та доповнюють один одного, слідує, що на проїзній частині вулиці знаходилися ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , які розміщувалися між двома автомобілями білого (поліцейського) та чорного кольору, та біля них перебували поліцейські ОСОБА_20 та ОСОБА_9 , які вели спілкування між собою. О 01:03 год ОСОБА_7 кладе свою ліву руку на спину ОСОБА_10 та вони удвох починають відходити від працівників поліції. В той час ОСОБА_3 своєю лівою рукою збив руку ОСОБА_7 зі спини ОСОБА_10 та відштовхнув його руками декілька разів від себе, у відповідь на що ОСОБА_7 зігнув руки в ліктях та пальці у кулаки. Далі ОСОБА_3 розпилив газ в напрямку обличчя ОСОБА_7 , який не робив жодних активних фізичних агресивних дій, через що останній став тікати від нього, а ОСОБА_18 наздоганяти його, неодноразово говорячи, щоб той підійшов до нього. Через декілька кроків ОСОБА_7 на вимогу ОСОБА_3 зупинився та став наближатися до нього, у відповідь на що останній повторно розбризкав газ в напрямку обличчя ОСОБА_7 . Далі на відеозаписах зафіксовано, як поліцейські ОСОБА_3 та ОСОБА_9 почали звалювати потерпілого ОСОБА_7 на землю, при цьому вимагаючи лягти на землю та завести свої руки за спину. Також на відеозаписах зафіксовано, як свідок ОСОБА_10 наблизився до того місця, де на землі лежав ОСОБА_7 , якого утримували поліцейські, одлягаючи кайданки, та неодноразово просив поліцейських не бити потерпілого, у відповідь на що ОСОБА_20 забризкав газ йому в обличчя також. Крім того, на відеозаписах зафіксовано, що коли ОСОБА_7 лежав обличчям на землі із заведеними за спину руками, а зверху на його ногах та сідницях сидів ОСОБА_9 , одягаючи на нього кайданки, то в той час обвинувачений ОСОБА_3 наніс ОСОБА_7 , який лежав на землі і не чинив будь-якого опору, два удари лівою ногою в область тулубу (грудної клітини) зліва. Від зазначених ударів ногами ОСОБА_3 по тулубу ОСОБА_7 останній закричав від болю, а свідок ОСОБА_10 просив ОСОБА_21 не бити потерпілого. Однак, незважаючи на це, ОСОБА_3 наніс ОСОБА_7 , який продовжував лежати на землі, правою ногою ще один удар в область грудної клітини зліва, від чого ОСОБА_7 знову кричав від болю. Крім того, з відеозаписів з подіями за 29.01.2022 в період часу з 03:15 год до 03.41 год, які відбуваються у будівлі ІНФОРМАЦІЯ_18 , вбачається, що відносно ОСОБА_7 були складені протоколи про адміністративні правопорушення та протокол затримання, при ознайомленні з якими останній власноруч виклав письмові пояснення, які озвучував уголос, про те, що поліцейські, які його затримували, нанесли йому тілесні ушкодження, забризкали обличчя газом, поламали ребра, виловлювалися нецензурною лайкою. В подальшому ОСОБА_7 залишив приміщення відділення поліції о 03:41 год, зазначивши про те, що буде звертатися на експертизу.
При цьому, суд критично оцінює твердження обвинуваченого та його захисника про те, що ОСОБА_3 не перевищував службові повноваження та не наносив ударів ОСОБА_7 , оскільки вказані заперечення повністю спростовується сукупністю досліджених судом доказів.
Зокрема, з досліджених відеозаписів з нагрудних бодікамер ОСОБА_3 та ОСОБА_9 однозначно встановлено, що ОСОБА_3 , виконуючи свої службові повноваження поліцейського, під час спілкування з ОСОБА_7 неодноразово висловлював на його адресу образи, декілька разів штовхав у груди в той час, коли ОСОБА_7 не чинив жодних активних фізичних агресивних дій щодо нього, а також неодноразово розпилював в обличчя газ сльозогінної та дратівної дії, при цьому не висловлюючи жодних попереджень про намір застосування фізичної сили та спеціальних засобів.
Також на відеозаписах однозначно та чітко зафіксовано, що коли ОСОБА_7 лежав на землі, а зверху на його ногах та сідницях сидів та одягав на нього кайданки інспектор ОСОБА_9 , то обвинувачений ОСОБА_3 , розуміючи, що потерпілий не чинить жодного опору та не вчиняє будь-яких дій, направлених на напад та заподіяння тілесних ушкоджень вказаним поліцейським, умисно наніс ОСОБА_7 з невеликим інтервалом у часі три удари ногами в область грудної клітини та тулубу, від яких останній кричав та скаржився на біль в області спини.
При цьому, враховуючи ту обставину, що в момент нанесення обвинуваченим ударів ногами потерпілому, останній лежав на землі обличчям донизу, будучи обмеженим у своїх рухах поліцейським ОСОБА_9 , який сидів зверху на ньому та тримав його руки за спиною, тому зазначене цілком очевидно свідчить про те, що в момент перевищення своїх службових повноважень, які виразилися у безпідставному та неодноразовому нанесенні ударів ногами по тулубу ОСОБА_7 , ОСОБА_3 розумів та усвідомлював про відсутність будь-яких фактичних та юридичних підстав застосовувати заходи фізичного впливу у вигляді побиття потерпілого. 
Крім того, обставини побиття потерпілого саме обвинуваченим підтверджуються показаннями потерпілого ОСОБА_7 та свідка ОСОБА_10 , які, будучи попередженими про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання та приведені до присяги, прямо вказали, що ОСОБА_3 наносив удари ногою в область тулубу потерпілого, від яких останній відчув різкий біль та погіршення свого фізичного стану.

При цьому, суд вважає неспроможними твердження захисника про те, що зібрані докази не доводять, що саме обвинувачений заподіяв перелом ребер потерпілому, який міг їх отримати внаслідок фізичних вправ під час тренувань як до вказаних подій, так і після них, виходячи з такого.
Як зазначено вище, сукупність досліджених доказів (показання потерпілого та свідка ОСОБА_10 , які повністю узгоджуються з відеозаписами з нагрудних відеореєстраторів ОСОБА_3 та ОСОБА_9 , однозначно та поза розумним сумнівом доводять, що під час затримання ОСОБА_7 обвинувачений, будучи розташованим позаду та зліва від нього, три рази наніс ногами удари в область грудної клітини лежачому на землі потерпілому, який у відповідь на ці удари став кричати від болю та вказував на свою спину як на місце, куди прийшлися вказані удари.
У свою чергу, з вище дослідженого висновку експерта № 531 від 19.08.2022 встановлено, що експерт дійшов однозначних висновків про те, що заподіяне ОСОБА_7 тілесне ушкодження у вигляді перелому 10-го ребра зліва утворилося від однократної ударної дії тупим твердим предметом, яким могли бути руки, ноги та інші предмети (предмет), індивідуальні особливості яких (якого) у наявних тілесних ушкодженнях не відобразились, з давністю утворення - не виключено 29.01.2022. При нанесенні вказаних тілесних ушкоджень потерпілий міг бути звернений задньою стороною тіла до нападника. Утворення наявного у ОСОБА_7 перелому 10-го ребра зліва в результаті падіння з висоти власного зросту виключається.
За такого, зроблені експертом висновки про механізм заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень та розташування нападника щодо нього (удар рукою чи ногою, зроблений особою, яка розташовувалася зліва та позаду) повністю узгоджуються з показаннями потерпілого та свідка ОСОБА_10 , а також відеозаписами з нагрудних відеореєстраторів поліцейських.
Натомість, припущення захисника про те, що потерпілий міг отримати вказані тілесні ушкодження в інший час та в іншому місці під час можливих тренувань, є голослівними та не підтверджуються будь-якими належними і достовірними доказами, а навпаки повністю спростовуються показаннями потерпілого про те, що виявлене у нього тілесне ушкодження у вигляді перелому ребра йому заподіяв саме обвинувачений ОСОБА_3 , наносячи удари ногами по тулубу, коли потерпілий лежав на землі в момент затримання та одягання кайданок іншим поліцейським, не роблячи жодного опору та не вчиняючи будь-якого нападу на обвинуваченого.
Вказані показання потерпілого про те, що саме ОСОБА_3 заподіяв йому перелом ребер, крім висновку експерта, підтверджуються також і дослідженими відеозаписами, з яких вбачається, що коли ОСОБА_3 наніс ногою один із трьох ударів в область тулубу ОСОБА_7 , то останній голосно закричав від болю, висловлюючи скарги на біль у спині, що цілком очевидно свідчить про те, що саме від зазначеного удару ОСОБА_3 був спричинений перелом 10 ребра потерпілого.
Зазначені обставини заподіяння перелому ребра потерпілому поліцейським ОСОБА_3 саме в момент затримання також підтверджуються зробленими потерпілим записами у вищевказаних, досліджених судом, протоколах про адміністративні правопорушення та затримання, про те, що поліцейські його побили та зламали ребра, тобто ОСОБА_7 , будучи одразу доставленим з місця події до відділу поліції для складання вказаних матеріалів та не маючи можливості перебувати в іншому місці, в якому, за припущенням захисника, міг отримати перелом ребра, прямо та одразу зазначав про те, що його побили саме поліцейські.

Також не викликає жодних сумнівів у доведеності поза розумним сумнівом винуватості ОСОБА_21 у перевищенні влади та службових повноважень той факт, що спілкування з ОСОБА_22 та затримання останнього він здійснював не самостійно, а спільно з інспектором ОСОБА_9 , оскільки, по-перше, за приписами ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею, у зв`язку з чим судовий розгляд був здійснений у межах обвинувального акта, за яким обвинувачення висувалося лише ОСОБА_3 , і відповідно винуватість інших осіб судом не встановлювалася.
По-друге, як зазначено вище, сукупність досліджених доказів однозначно свідчить про те, що саме ОСОБА_3 , діючи як працівник поліції, умисно вчинив дії, які виходять за межі наданих йому повноважень, а саме: тричі умисно наніс удари ногами в область тулубу потерпілого ОСОБА_7 , який в той момент лежав на землі і не вчиняв будь-яких активних дій щодо опору та/або нападу на обвинуваченого, внаслідок чого заподіяв потерпілому тілесне ушкодження середньої тяжкості.

Крім того, не можуть бути доказом невинуватості обвинуваченого в інкримінованому йому злочині посилання сторони захисту на те, що неправдивими є показання потерпілого та свідка ОСОБА_10 в частині того, що в автомобілі «Мерседес», який зупинили патрульні ОСОБА_3 та ОСОБА_9 , був також третій чоловік, якого насправді там не було, виходячи з досліджених відеозаписів, оскільки, по-перше, факт наявності або відсутності на місці події третьої особи, яка могла перебувати в транспортному засобі, на якому рухалися ОСОБА_7 із ОСОБА_10 , жодним чином не може спростувати встановлений факт перевищення влади та службових повноважень обвинуваченим ОСОБА_3 , яке полягало, зокрема у штовханнях, розпилюванні газу сльозогінної та дратівної дії, а також нанесенні ударів ногами по тулубу потерпілого, що спричинило йому тілесні ушкодження.
По-друге, показання ОСОБА_7 та ОСОБА_10 про те, що саме ОСОБА_3 штовхав, розпилював газ в обличчя як потерпілому, так і свідку, який робив зауваження про неприпустимість побиття потерпілого, а також наніс удари ногами по тулубу ОСОБА_7 , чим заподіяв йому перелом ребра, повністю узгоджуються із відеозаписами з нагрудних відеореєстраторів поліцейських, що, у свою чергу, свідчить про достовірність вказаних показань потерпілого та свідка в частині перевищення влади та службових повноважень обвинуваченим ОСОБА_3 та заподіяння ним тілесних ушкоджень потерпілому.
При цьому, суд звертає увагу, що відомості з приводу дій обвинуваченого, які зафіксовані на відеозаписах зі службових бодікамер поліцейських, є більш об`єктивними, достовірними та істинними, ніж показання будь-яких осіб (зокрема потерпілого та свідків) щодо цього, оскільки такі дані на відеозаписах не залежать від показань певної особи щодо цих подій та обставин, які надаються нею суб`єктивно через певний проміжок часу після їхнього існування та залежать від індивідуальних особливостей особи та її здатності сприймати такі події та відтворювати їх у своїй пам`яті через певний проміжок часу. За такого, саме відомості з відеозаписів щодо обставин вчинення нападу ОСОБА_3 на потерпілого, як зазначено вище, є більш достовірними, інформативними та об`єктивними, аніж дані про це, які містяться в показаннях учасників.
У свою чергу, як встановлено вище, на відеозаписах однозначно зафіксовано, що саме ОСОБА_3 неодноразово штовхав потерпілого, розпилював йому в обличчя сльозогінний газ, а також наніс три удари ногами в область тулубу, незважаючи на те, що ОСОБА_7 лежав на землі обличчям донизу та не чинив будь-якої активної протидії чи опору іншому поліцейському ОСОБА_9 , про що той вказував у своїх показаннях, який в той час надяг на нього кайданки, заводячи руки за спину.
Натомість, при дослідженні в судовому засіданні вищевказаних відеозаписів з нагрудних реєстраторів поліцейських жоден з учасників, зокрема обвинувачений та його захисник, не ставили під сумнів правдивість та достовірність зафіксованих на них подій, зокрема щодо обставин завдання ОСОБА_3 ударів ногами по тулубу потерпілому, а лише безпідставно та необґрунтовано стверджували, що обвинувачений не наносив ударів потерпілому, намагаючись спотворити дійсні обставини події та зафіксований на відеозаписах факт нанесення ударів ОСОБА_3 ногами в область тулубу ОСОБА_7 .
При цьому, суд критично оцінює показання свідка ОСОБА_9 про те, що ОСОБА_3 не наносив ударів по тулубу потерпілому ОСОБА_23 , як доказ невинуватості обвинуваченого, оскільки, по-перше, ОСОБА_9 був активним учасником вказаних подій та брав активну участь у затриманні та одяганні кайданок на потерпілого ОСОБА_7 та сидів на нього ногах та сідницях в той час, коли обвинувачений протиправно бив ногами потерпілого, що цілком очевидно може свідчити про те, що надаючи такі показання, ОСОБА_9 намагався таким чином убезпечити себе від можливої співучасті у побитті потерпілого ОСОБА_3 .
По-друге, виходячи із зафіксованих на відеозаписах обставин нанесення ударів ОСОБА_3 по тулубу потерпілому, в той момент обвинувачений знаходився позаду інспектора ОСОБА_9 , у зв`язку з чим останній міг не бачити ті моменти, в які ОСОБА_3 , будучи поза його полем зору, тричі вдарив ногами по тулубу ОСОБА_7 .
Вказане, у свою чергу, спростовує твердження сторони захисту про те, що показаннями свідка ОСОБА_9 спростовується факт нанесення ударів по тулубу потерпілому саме обвинуваченим ОСОБА_3 , та вказані показання жодним чином не спростовують показання потерпілого та свідка ОСОБА_10 , а також дані відеозаписів та висновок експерта про те, що саме ОСОБА_3 наніс три удари ногами по тулубу ОСОБА_7 , чим заподіяв йому тілесні ушкодження у вигляді перелому ребра.

Також суд оцінює критично показання обвинуваченого про те, що в ході спілкування з потерпілим останній вчинив напад на нього та наніс йому декілька ударів по голові та тулубу, заподіявши тілесне ушкодження, оскільки, по-перше, вказані твердження обвинуваченого повністю спростовуються дослідженими відеозаписами з нагрудних відеореєстраторів поліцейських, на яких однозначно зафіксовано, що потерпілий не вчиняв будь-якого нападу на ОСОБА_3 та його напарника ОСОБА_9 , а навпаки, саме ОСОБА_3 декілька разів штовхав ОСОБА_7 в груди, коли той хотів надати на місці зупинки транспортного засобу усну правову консультацію своєму знайомому ОСОБА_10 . 
По-друге, сам факт того, що потерпілий у відповідь на неодноразові протиправні та безпідставні поштовхи його у груди ОСОБА_3 підняв руки, зігнувши їх перед собою у кулаки, не вказує на його намір вчинити напад на поліцейського, оскільки цілком очевидним є те, що такі дії були викликані бажанням потерпілого захиститися від протиправного нападу обвинуваченого, враховуючи, що ОСОБА_7 будь-яких насильницьких дій щодо обвинуваченого ОСОБА_3 та його напарника ОСОБА_9 не вчиняв як до штовхання його ОСОБА_3 , так і після підняття своїх рук у відповідь на таке насильство щодо нього з боку обвинуваченого.
По-третє, обвинувачений на підтвердження своїх показань про те, що саме потерпілий напав на нього та заподіяв йому тілесні ушкодження, не надав суду будь-яких належних, достовірних та допустимих доказів, якими можуть бути довідки закладів охорони здоров`я про виявлені тілесні ушкодження, висновки експертів, про факт спричинення йому тілесних ушкоджень потерпілим ОСОБА_7 . 
При цьому, суд бере до уваги, що, будучи працівником поліції з достатнім професійним стажем та досвідом, а також маючи вищу освіту, ОСОБА_3 цілком розумів та усвідомлював, що у випадку дійсного заподіяння йому потерпілим тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , чого в ході судового розгляду встановлено не було, він мав можливість та повинен був зафіксувати отримані ним тілесні ушкодження шляхом звернення до закладу охорони здоров`я або в інший передбачений законом спосіб.
По-четверте, допитаний в якості свідка поліцейський ОСОБА_9 вказав, що під час спілкування та затримання ОСОБА_7 ні йому, ні ОСОБА_3 ударів не наносив та тілесних ушкоджень не заподіяв.
За такого, показання обвинуваченого про те, що потерпілий першим наносив йому удари та заподіяв тілесні ушкодження, є неправдивими та свідчать про його намір спотворити обставини події, за яких він, перевищуючи свої службові повноваження, умисно заподіяв тілесні ушкодження середньої тяжкості ОСОБА_7 .

Крім того, неспроможними є доводи захисника про те, що вищевказаним висновком експерта № 531 від 19.08.2022 не доведено поза розумним сумнівом, що саме обвинувачений заподіяв потерпілому перелом ребра за вказаних в обвинувальному акті обставин, виходячи з такого.
Зазначений висновок складений експертом, який має достатній стаж та кваліфікацію, які необхідні для проведення відповідної експертизи. У висновку експерта зазначено, що останній попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків. Також експерт не заявляв жодних клопотань про надання додаткових матеріалів, необхідних для проведення експертизи та складення висновку. Натомість сам висновок експерта містить докладний опис проведених експертом досліджень на підставі наданих йому медичних документів, за наслідками дослідження та аналізу яких він надав категоричні, а не ймовірні, відповіді на поставлені слідчим питання, зокрема щодо механізму заподіяння, переліку та ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, виявлених у ОСОБА_7 .
При цьому, сторона захисту, як під час досудового розслідування, так і в ході судового розгляду, не реалізувала надане їй положеннями ч. 2 ст. 243 КПК України право самостійно залучити експерта на договірних умовах для проведення додаткової або повторної судово-медичної експертизи, у випадку її незгоди із проведеною з ініціативи сторони обвинувачення експертизою, а також не надала суду будь-яких належних та допустимих доказів, які б спростовували надані експертом висновки або свідчили б про недопустимість вказаного висновку.
Також сторона захисту не ініціювала перед судом відповідне клопотання про необхідність призначення додаткової або повторної судово-медичної експертизи для визначення ступеня тяжкості та механізму заподіяння ОСОБА_7 тілесних ушкоджень, хоча спочатку в судовому засіданні 24.11.2025 зазначила суду про те, що має намір підготувати та заявити відповідне клопотання, однак в подальшому протягом чотирьох місяців не звернулася до суду з таким клопотанням, тим самим погоджуючись зі змістом складеного експертом висновку судово-медичної експертизи № 531 від 19.08.2022.
Крім того, на підтвердження даних висновку експерта про те, що тілесні ушкодження ОСОБА_7 могли бути заподіяні саме 29.01.2022 в момент нанесення ударів ногами ОСОБА_3 , а не за інших обставин, про що необґрунтовано зазначала сторона захисту, є також зроблені потерпілим у протоколах про адміністративне правопорушення та адміністративне затримання, які складалися щодо нього у відділі поліції безпосередньо після вказаних подій його затримання та побиття ОСОБА_3 , власноруч написані пояснення про те, що перелом ребра він тримав саме під час затримання поліцейськими, які його побили. 
За такого, суд доходить висновку про те, що висновок експерта № 531 від 19.08.2022 є належним, достовірним та допустимим доказом на підтвердження зазначеного у ньому факту заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_7 саме 29.01.2022 обвинуваченим ОСОБА_3 при нанесенні ударів ногами по тулубу.

Також не можуть бути доказом невинуватості обвинуваченого посилання сторони захисту на те, що ОСОБА_7 перед затриманням його 29.01.2022 поліцейськими ОСОБА_3 та ОСОБА_9 керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, чим створював небезпеку для життя та здоров`я інших осіб, а також неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за керування транспортним засобами в стані алкогольного сп`яніння, оскільки, по-перше, вказані обставини є нічим не підтвердженими припущеннями, які відповідно до ст. 62 Конституції України тлумачаться на користь особи. 
По-друге, факт можливого керування автомобілем з порушенням вимог ПДР та притягнення до адміністративної відповідальності у минулому особи за порушення ПДР жодним чином не може виправдовувати та нівелювати встановлений в ході судового розгляду факт нанесення ОСОБА_3 , перевищуючи владу та свої службові повноваження, трьох ударів ногами лежачому на землі потерпілому ОСОБА_7 , який в той момент не чинив будь-якого опору та нападу на поліцейських та обвинуваченого зокрема.

Крім того, неспроможними є твердження сторони захисту про недотримання принципу змагальності під час судового провадження через ненадання їй можливості представити перед судом наявні у неї докази невинуватості ОСОБА_3 , виходячи з такого.
Суд зазначає, що розгляд обвинувального акту в суді тривав протягом трьох років та трьох місяців, під час якого було призначено близько тридцяти одного судового засідання, лише невеличка частина з яких не відбулася за клопотаннями учасників та відсутністю електроенергії в будівлі суду, протягом яких судом були досліджені всі докази, які надавали суду як сторона обвинувачення з потерпілим, так і сторона захисту.
Зокрема, з метою забезпечення можливості стороні захисту дослідити як доказ невинуватості обвинуваченого показання свідка ОСОБА_9 , судом протягом семи місяців, в період з 17.03.2025 до 30.10.2025, призначалося та відкладалося шість судових засідань у зв`язку з неявкою до суду свідка сторони захисту ОСОБА_9 .
В подальшому вказаний свідок 30.10.2025 був допитаний судом з наданням можливості учасникам поставити йому питання, які вони вважали необхідними, чим було забезпечено право сторони захисту надати суду свої докази невинуватості обвинуваченого.
Також судом були досліджені письмові докази сторони захисту, зокрема відеозапис з реєстратора, на якому був зафіксований факт пересування ОСОБА_3 та ОСОБА_9 на службовому автомобілі та момент переслідування та зупинки ними автомобіля, на якому пересувалися ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , однак вказаний відеозапис жодним чином не спростовує винуватість обвинуваченого в інкримінованому діянні, оскільки не містить зафіксованих обставин, які входять у предмет доказування у даному кримінальному провадженні, а саме: на ньому відсутні відомості про те, що потерпілий вчиняв будь-які протиправні дії щодо поліцейських або керував автомобілем, внаслідок чого ОСОБА_3 застосував до нього спеціальні засоби та заходи фізичного впливу, порушуючи свої службові повноваження.

Крім того, неспроможними є доводи захисника про те, що ОСОБА_3 був позбавлений права на отримання належної та достатньої правової допомоги, яку йому надавав захисник, а також відсутність змагальності, через те, що суд відмовив у клопотанні захисника про допит експерта, а також у відкладенні судового засідання 26.01.2026 через те, що захисник змерз і тому не міг належно здійснювати захист обвинуваченого, виходячи з такого.
По-перше, вирішуючи клопотання захисника про необхідність виклику та допиту експерта для роз`яснення висновку експерта № 531 від 19.08.2022, суд виходив з того, що у зазначеному висновку експерт надав відповіді на всі поставлені перед ним питання та дійшов однозначних висновків щодо того, у ОСОБА_7 мало місце тілесне ушкодження у вигляді перелому 10-го ребра зліва, яке утворилося від однократної ударної дії тупим твердим предметом, яким могли бути руки, ноги та інші предмети (предмет), індивідуальні особливості яких (якого) у наявних тілесних ушкодженнях не відобразились, з давністю утворення, не виключено, в строк, вказаний у постанові – 29.01.2022, яке за ступенем тяжкості відноситься до категорії середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я, а також вказав обставини його можливого заподіяння.
При цьому, будь-яких неточностей або незрозумілостей у зроблених експертом відповідях на поставлені перед ними питання у вищевказаному висновку експерта не було, тому суд дійшов висновку про необґрунтованість клопотання сторони захисту про виклик та допит експерта та своєю ухвалою, постановленою без виходу до нарадчої кімнати в судовому засіданні від 24.11.2025, відмовив у його задоволенні.
По-друге, незважаючи на те, що 26.01.2026 суд своєю ухвалою дійсно відмовив у задоволенні необґрунтованого клопотання захисника про необхідність відкладення судового розгляду через низьку температуру в приміщенні суду, яке, крім обвинуваченого, не підтримав жоден учасник, зокрема прокурор та потерпілий, які не зазначали суду, що перебування в приміщенні суду за таких обставин, які не залежать від волі суду, позбавляє можливості належним чином реалізовувати їхні процесуальні права, в подальшому вказане судове засідання не відбулося через фактичне небажання захисника виконувати свої обов`язки, посилаючись на погане самопочуття та було відкладене до 05.02.2026, потім до 23.02.2025, далі до 17.03.2026 та до 30.03.2026, та протягом вказаного часу та зазначених судових засідань захисник мав достатньо часу та можливостей здійснювати належним чином свої повноваження із надання правової допомоги обвинуваченому ОСОБА_3 , зокрема заявляти клопотання про доповнення судового розгляду та дослідження нових доказів, однак таким правом та своїми можливостями не скористався.
При цьому, суд звертає увагу, що в ході судового розгляду він неодноразово запитував у ОСОБА_3 про те, чи погоджується він із обраним його захисником способом захисту та чи влаштовує його процесуальна поведінка захисника, на що обвинувачений послідовно та неодноразово зазначав, що повністю погоджується зі своїм захисником, поданими ним клопотаннями, зокрема двічі про відвід головуючого, в задоволенні одного з яких було відмовлено іншим суддею, а інший був залишений без розгляду головуючим через зловживання правом на відвід, та його повністю влаштовує вказаний захисник і він його змінювати не бажає.

Також неспроможними є припущення захисника про упередження головуючого щодо обвинуваченого на тій підставі, що судом двічі порушувалося питання про дисциплінарну відповідальність захисника перед органами, що згідно із законом уповноважені притягати його до дисциплінарної відповідальності, оскільки у такому випадку суд жодним чином не керувався особистими мотивами, а навпаки, діяв у межах повноважень та у спосіб, визначених ст. 324 КПК України та Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», беручи до уваги факти неявки захисника в судове засідання без поважних причин, а також свідоме та умисне затягування розгляду кримінального провадження в розумні строки, що вимагають положення ст. 28 КПК та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Підтвердженням висновків суду про бажання захисника свідомо та умисно затягувати розгляд справи свідчить той факт, що після дослідження судом всіх доказів у судовому засіданні 24.11.2025 в подальшому протягом чотирьох місяців захисник не подав суду жодних інших доказів та не заявляв клопотання про необхідність дослідження інших доказів.

Таким чином, оцінивши кожний доказ з точку зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд доходить висновку, що вина ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення доведена поза розумним сумнівом та його дії правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 365 КК України, оскільки він своїми умисними протиправними діями вчинив перевищення влади та службових повноважень, тобто умисне вчинення працівником правоохоронного органу дій, які явно виходять за межі наданих йому прав та повноважень та супроводжувались насильством, за відсутності ознак катування.
Натомість, невизнання обвинуваченим своєї вини та факту нанесення ОСОБА_7 ударів по тулубу та заподіяння тілесних ушкоджень середньої тяжкості суд розцінює як свідомо обраний ним та його захисником спосіб захисту та намагання уникнути кримінальної відповідальності за вчинене діяння.
При призначенні покарання суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Так, обвинувачений вчинив тяжкий злочин, раніше не судимий, є поліцейським органу Національної поліції та має спеціальне звання капітан поліції, характеризується позитивно, одружений, лікування у лікарів психіатра та нарколога не проходив.
Обставин, які згідно зі ст. 66 КК України пом`якшують покарання ОСОБА_3 , судом не встановлено.
Обставин, які згідно зі ст. 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_3 , судом не встановлено.
Крім того, при призначенні покарання суд враховує, що обвинувачений не визнав своєї вини у скоєному кримінальному правопорушенні, не розкаявся у вчиненому, не засудив свої протиправні дії, не надав їм жодної критики, а також не попросив вибачення у потерпілого, а навпаки свідомо обрав позицію, за якої перекладав вину за скоєне ним перевищення влади та службових повноважень саме на потерпілого. 
Вказане, у свою чергу, свідчить про те, що перебування ОСОБА_3 на свободі та продовження зайняття ним посади в органі державної влади (Національної поліції) підриватиме довіру суспільства до авторитету представників влади, що може мати наслідком невиконання законних вимог та розпоряджень інших працівників Національної поліції під час виконання ними службових повноважень.
З урахуванням обставин вчиненого кримінального правопорушення, особи обвинуваченого, який на момент вчинення кримінального правопорушення, будучи інспектором патрульної поліції, виконував обов`язки з виявлення та припинення адміністративних правопорушень, має спеціальне звання «капітан поліції», присвоєне згідно з наказом від 27.06.2018 № 585 о/с, одружений, працює, не висловив будь-якого розкаяння з приводу вчиненого ним діяння та не попросив вибачення у потерпілого, не висловив осуду з приводу скоєного, відсутності обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також ураховуючи позицію державного обвинувача та потерпілого, які вважали, що обвинуваченому необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі на строк три роки з позбавленням права обіймати посади, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, вважає за необхідне призначити ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі не в мінімальних межах санкції ч. 2 ст. 365 КК України, з позбавленням права обіймати посади в органах Національної поліції України, судових та правоохоронних органах, оскільки інші види покарання є недостатніми для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень. 
При цьому, висновки суду про необхідність призначення обвинуваченому покарання саме у виді позбавлення волі не в мінімальних межах санкції ч. 2 ст. 365 КК України, яке необхідно відбувати реально, ґрунтуються, серед іншого, також з урахуванням думки потерпілого, який просив призначити ОСОБА_3 покарання саме у виді позбавлення волі, яке слід відбувати реально.
Зазначена позиція суду щодо врахування думки потерпілого при призначенні обвинуваченому покарання узгоджується з висновками, викладеними у постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 19.04.2021 у справі № 641/5714/19, згідно з якими «апеляційний суд, призначаючи особі покарання, своє рішення належним чином не вмотивував та при цьому не врахував всі обставини кримінального провадження у їх сукупності, у тому числі думку потерпілого».
Вищевказані обставини вчинення кримінального правопорушення, яке підриває авторитет представника влади, а також ті, що характеризують особу обвинуваченого та його ставлення до вчиненого, вказують у своїй сукупності на те, що призначення останньому покарання, не пов`язаного з реальним позбавленням волі та у мінімальному розмірі, визначеному санкцією статті, зокрема у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням, для призначення якого суд не вбачає наявності будь-яких достатніх підстав, не сприятиме виправленню обвинуваченого, а також запобіганню вчинення нових кримінальних правопорушень як ним, так і іншими особами. 
Натомість призначення покарання у виді позбавлення волі, яке слід відбувати реально, на переконання суду, буде справедливим, відповідатиме тяжкості скоєного правопорушення (умисного тяжкого злочину, внаслідок якого особі були завдані тілесні ушкодження середньої тяжкості), сприятиме виправленню винного та попередженню вчинення нових кримінальних правопорушень як ним, так і іншими особами, а також не буде становити «особистий надмірний тягар для особи» та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.
Також при визначенні розміру покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 365 КК України суд бере до уваги, що обвинувачений не усвідомив протиправності та злочинності скоєного ним діяння, не зробив осуду своїх дій, не попросив вибачення у потерпілого, а навпаки обрав таку позицію захисту, за якої обвинувачував потерпілого в тому, що саме він наніс йому удари, а сам обвинувачений будь-яких протиправних дій, зокрема фізичного характеру до потерпілого не вчиняв.
Вказане, у свою чергу, свідчить про те, що призначення обвинуваченому покарання у мінімальному розмірі, визначеному санкцією ч. 2 ст. 365 КК України, не сприятиме виправленню обвинуваченого, а також запобіганню вчинення нових кримінальних правопорушень як ним, так і іншими особами, зокрема іншими поліцейськими при виконанні ними своїх службових обов`язків.
При визначенні обвинуваченому строку додаткового покарання, суд враховує вказані вище обставини, що враховувались при призначенні основного покарання, думку прокурора, який просив призначити додаткове покарання у виді позбавленні права обіймати посади на строк три роки, та вважає, що в даному випадку достатнім та необхідним буде визначення обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати посади в органах ІНФОРМАЦІЯ_19 , судових та правоохоронних органах на строк три роки.
Відповідно до пункту 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», позбавлення військового, спеціального звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу як вид покарання не зазначається у санкціях норм Особливої частини КК і застосовується за рішенням суду. Відповідно до ч. 2 ст. 52 і ст. 54 КК це покарання є додатковим і може бути застосоване судом лише щодо особи, засудженої за тяжкий чи особливо тяжкий злочин, із наведенням у вироку відповідних мотивів.
За такого, дискреція призначення додаткового покарання у виді позбавлення спеціального звання покладається саме на суд.
У свою чергу, суд ураховує, що обвинувачений вчинив умисний тяжкий злочин у сфері службової діяльності, перебуваючи на керівній посаді командира взводу ІНФОРМАЦІЯ_2 , на яку був призначений з урахуванням присвоєного йому спеціального звання «капітан поліції», після скоєного та на час ухвалення вироку не усвідомив протиправності вчиненого ним перевищення влади та службових повноважень як працівником поліції, а також на даний час продовжує працювати в органах Національної поліції, маючи спеціальне звання, що може підривати авторитет інших поліцейських, тому, керуючись своїми дискреційними повноваженнями, суд доходить висновку про необхідність призначення ОСОБА_3 додаткового покарання у виді позбавлення спеціального звання «капітан поліції». 
При цьому, право суду призначати покарання на власний розсуд узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 29.10.2020 у справі №487/5034/18, згідно з якими «поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо. Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо».

Вирішуючи питання щодо пред`явленого потерпілим цивільного позову до обвинуваченого про відшкодування ним матеріальної та моральної шкоди, суд доходить таких висновків.
Відповідно до ч. 2 ст. 127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Згідно зі ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Відповідно до ч. 1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Відповідно до ст. 1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
Згідно зі ст. 1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.
Відповідно до ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Держава, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, юридичні особи мають право зворотної вимоги до фізичної особи, винної у вчиненні кримінального правопорушення, у розмірі коштів, витрачених на лікування особи, яка потерпіла від цього кримінального правопорушення.
Відповідно до частини 3 статті 19 Закону України «Про Національну поліцію» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), держава відповідно до закону відшкодовує шкоду, завдану фізичній або юридичній особі рішеннями, дією чи бездіяльністю органу або підрозділу поліції, поліцейським під час здійснення ними своїх повноважень.
За такого, під час вирішення цивільного позову суд зобов`язаний об`єктивно дослідити обставини справи, з`ясувати учасників та характер правовідносин, що склалися між ними, встановити розмір шкоди, заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення, а також визначити порядок її відшкодування.
При цьому, судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 вчинив щодо потерпілого перевищення влади та службових повноважень, що супроводжувалося насильством та заподіянням тілесних ушкоджень, під час виконання своїх службових обов`язків командира взводу № 1 роти № 1 батальйону № 1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто будучи посадовою органу державної влади (Національної поліції).
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважує, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (RYSOVSKYY v. UKRAINE, № 29979/04, § 70, ЄСПЛ, від 20 жовтня 2011 року).
З урахуванням того, що саме на Державу покладений обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 27.11.2019 у справі № 242/4741/16-ц дійшла висновку про те, що належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі відповідного органу, якого відповідач зазначає порушником своїх прав.
Також згідно з висновками ІНФОРМАЦІЯ_20 , викладеними у постанові від 04.07.2018 у справі № 638/14260/16-ц, «шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України. Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна».
Крім того, у пунктах 57, 58 постанови ІНФОРМАЦІЯ_21 від 11.03.2026 у справі № 757/38039/17-ц зазначено про те, що « ІНФОРМАЦІЯ_22 неодноразово послідовно зазначала, що у випадку, коли держава вступає в цивільні правовідносини, вона має цивільну правоздатність нарівні з іншими їх учасниками. Держава набуває і здійснює цивільні права й обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції. Отже, поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у відповідних, зокрема цивільних, правовідносинах. Тому у відносинах, у які вступає держава, органи, через які вона діє, не мають власних прав і обов`язків, а наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу у відповідних правовідносинах. Велика ІНФОРМАЦІЯ_21 також звертала увагу на те, що в судовому процесі держава бере участь у справі як сторона через її відповідний орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах. Тобто під час розгляду справи в суді фактичною стороною у спорі є держава, навіть якщо позивач визначив стороною у справі певний орган».
Натомість, при розгляді даної справи судом встановлено, що ОСОБА_3 завдав потерпілому тілесні ушкодження саме під час виконання своїх службових повноважень на посаді командира взводу № 1 роти № 1 батальйону № 1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , допустивши їх перевищення, а тому заподіяна потерпілому неправомірними діями обвинуваченого шкода, виходячи із вищевказаних нормативних актів та сталої практики ІНФОРМАЦІЯ_23 , повинна відшкодовуватись саме державою Україна в особі відповідного органу, яка, відшкодувавши вказану шкоду, матиме в порядку ст. 1191 ЦК України право зворотної вимоги до обвинуваченого.
Проте, позову до держави Україна, яка, відповідно до ст. 2 ЦК України, є самостійним суб`єктом цивільно-правових відносин, ОСОБА_7 не подавав; клопотання про залучення її до участі у справі в якості співвідповідача або заміну на належного відповідача, як то визначено ст. 51 ЦПК України, не заявляв. Натомість, замінити неналежного відповідача чи залучити іншого відповідача у справі з власної ініціативи суд не вправі, оскільки відповідно до закріпленої у статті 13 ЦПК України загальної засади цивільного судочинства, змагальності, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 
Згідно з висновками, викладеними у постанові ІНФОРМАЦІЯ_21 від 17.08.2018 справі № 523/9076/16-ц, «позов може бути пред`явлений до кількох відповідачів. Участь у справі кількох відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо: 1) предметом спору є їхні спільні права чи обов`язки; 2) права і обов`язки кількох відповідачів виникли з однієї підстави; 3) предметом спору є однорідні права й обов`язки. Позивач має право об`єднати в одній позовній заяві кілька вимог, пов`язаних між собою. Суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача. Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження».
Таким чином, оскільки цивільний позов ОСОБА_7 пред`явлений не до належного відповідача – держави Україна, яка має відповідати за позовом, а безпосередньо до обвинуваченого ОСОБА_3 , тому вказане є підставою для відмови у задоволенні вказаного позову з цих підстав.
При цьому, суд вважає необхідним роз`яснити позивачу ОСОБА_7 його право звернутися з позовом про відшкодування шкоди до належного відповідача в порядку цивільного судочинства.
Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК України.
У кримінальному провадженні відсутні витрати на залучення експертів.
Суд не вбачає підстав для застосування відносно обвинуваченого запобіжного заходу до набрання вироком законної сили, оскільки прокурором не подавалося відповідне клопотання про це. Керуючись статтями 369-371, 373, 374, 376 КПК України, суд
ухвалив:
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки з позбавленням права обіймати посади в органах Національної поліції України, судових та правоохоронних органах на строк три роки.
На підставі ст. 54 КК України, позбавити ОСОБА_3 спеціального звання - капітан поліції, присвоєного наказом ІНФОРМАЦІЯ_4 № 585 о/с від 27.06.2018.
Початок строку відбування покарання у виді позбавлення волі ОСОБА_3 рахувати з часу його фактичного затримання для відбуття призначеного покарання.
У задоволенні цивільного позову ОСОБА_7 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди – відмовити.
Речові докази: носії інформації з відеозаписами – залишити в матеріалах судового провадження
До набрання вироком законної сили запобіжний захід ОСОБА_3 не обирати.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Інгульський районний суд міста Миколаєва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. 
Суддя ОСОБА_1