Справа № 523/18473/24
Провадження №2/523/2219/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" березня 2026 р.   м. Одеса 

Пересипський районний суд міста Одеси 

у складі: головуючої – судді Кремер І.О.,
з участю секретаря судового засідання Павлова О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 24 в м. Одеса у порядку загального позовного провадження цивільну справу № 523/18473/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРДЕБТ ПЛЮС» до ОСОБА_1 , за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки,–

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки. 
Обґрунтовуючи вимоги даного позову позивач вказує на те, що 26.11.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 було укладено договір про надання споживчого кредиту №11258068000, згідно якого банк надав позичальнику кредит в сумі 100000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,4% на рік, строком на 252 місяці. З метою забезпечення виконання грошових зобов`язань за вказаним кредитним договором ОСОБА_2 надав в іпотеку нерухоме майно, а саме двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 70,3 кв.м. У подальшому ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС» набуло статусу кредитора за кредитним договором №11258068000 від 26.11.2007 року та статусу іпотекодержателя за договором іпотеки від 26.11.2007 року. 
У позовній заяві позивач зазначає, що в жовтні 2024 року, при виїзді за адресою іпотеки, працівниками ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС» було з`ясовано, що на місці розташування вказаної квартири знаходяться нежитлові офісні приміщення, утворені ймовірно шляхом реконструкції квартири АДРЕСА_1 .
Позивач вказує, що за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 17242395, який належить переданій в іпотеку ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС» квартирі, на даний час в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано нежитлові приміщення офісу, за адресою АДРЕСА_2 , загальною площею 155,0 кв.м.
Власником вказаного нерухомого майна з 13.03.2012 року зазначена ОСОБА_1 , підстава виникнення права власності договір дарування, р№ 5-982, 06.03.2012, видавник Четверта Одеська державна нотаріальна контора.
Враховуючи, що заборгованість ОСОБА_2 перед ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС» за договором про надання споживчого кредиту №11258068000 від 26.11.2007 року не погашена, позивач вважає, що має право звернути стягнення на нерухоме майно - нежитлові приміщення офісу, за адресою АДРЕСА_2 , загальною площею 155,0 кв.м., власником якого є ОСОБА_1 , посилаючись на статтю 23 ЗУ «Про іпотеку».
Ухвалою суду від 16.12.2024 року було відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 05.02.2025 року було задоволено клопотання представника позивача ТОВ «Укрдебт Плюс» про витребування доказів та зобов`язано Комунальне підприємство «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради надати до суду інформацію та належним чином засвідчені копії документів, що підтверджують факт та підстави переведення в нежитлове приміщення, виконання робіт з перебудови та перепланування двокімнатної квартири, загальною площею 70,3 кв.м., в тому числі житловою площею 39,1 кв.м., за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 17242395.
На виконання вказаної ухвали 07.05.2025 року від КП «БТІ» ОМР надійшла відповідь від 09.04.2025 №51287/04-04 з запитуваними копіями матеріалів інвентаризаційно-реєстраційної справи за адресою: АДРЕСА_3 .
Ухвалою суду від 07.05.2025 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
03.11.2026 року через систему «Електронний суд» від представника відповідачки ОСОБА_1 – адвоката Попової О.А. надійшли додаткові пояснення, згідно яких остання зазначила, що з 03.11.2016 року власником спірного нерухомого майна - нежитлове приміщення офісу, загальною площею 155,0 кв.м., розташованого у будинку під номером АДРЕСА_2 , на яке просить звернути стягнення позивач, є ОСОБА_3 . Оскільки позовні вимоги заявлені до неналежного відповідача, відповідачка просила суд відмовити у задоволенні позову.
05.12.2025 року через систему «Електронний суд» від представника позивача – Пивоварова В.І. надійшла заява, згідно якої позивач просив: 1) повернутися до стадії підготовчого засідання у цивільній справі №523/18473/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» до ОСОБА_1 , за участю третьої особи ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки; 2) залучити до справи у якості відповідача ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_4 ; 3) зробити у підготовчому засідання перерву для уточнення позивачем позовної заяви та її направлення учасникам справи.
У судовому засіданні 09.12.2025 року протокольною ухвалою суду було відмовлено у задоволенні заяви позивача про повернення справи до стадії підготовчого засідання та залучення до участі у справі відповідача ОСОБА_3 . В обґрунтування такого процесуального рішення судом зазначено, що позивачем не обґрунтовано належними чином та не доведено , що він не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого відповідача.
Представник позивача в останнє судове засідання не з`явився, однак 16.02.2026 року через систему «Електронний суд» надав заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просив розглянути справу без участі позивача та його представника та позовну заяву задовольнити у повному обсязі. 
Відповідачка та її представник відповідачки у судове засідання не з`явилися, 23.03.2026 року через канцелярію суду від представник відповідачки надійшла заява, в якій вона просила здійснити розгляд справи у відсутність сторони відповідача та відмовити у задоволенні позовних вимог.
Згідно приписів до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку.
Згідно ст. ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.
Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.
Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України.
Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.
Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.
Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.
Згідно приписів ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.
Відповідно до ч. 1 ст. 626, ч. 1 ст. 627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Зокрема, одним із різновидів договорів є кредитний договір.
Згідно приписів ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
По справі встановлено, що 26.11.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 було укладено Договір про надання споживчого кредиту №11258068000, згідно якого банк зобов`язувався надати позичальнику кредит в сумі 100000 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,4 % на рік, строком на 252 місяці. 
В якості забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором, 26.11.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 було укладено Іпотечний договір, відповідно до умов якого ОСОБА_2 передав в іпотеку Банку двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 70,3 кв.м., житловою площею 39,1 кв.м., яка належала іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Харитоновою Т.Є. 26.11.2007 року за реєстровим №4652, зареєстрованого у Державному реєстрі правочинів 26.11.2007 року за №2520885, що підтверджувалося витягом з Державного реєстру правочинів №5025903, наданим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Харитоновою Т.Є. 26.11.2007 року. 
08.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним Договором, ПАТ УкрСиббанк» передав ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінив ПАТ «УкрСиббанк» як кредитора у зазначених зобов`язаннях, а внаслідок передачі від ПАТ «УкрСиббанк» до ПАТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до ПАТ «Дельта Банк» перейшло право вимагати від боржників повного, належного та реального виконання обов`язків за кредитними та забезпечувальними договорами. 
Відповідно до Договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, до ПАТ «Дельта Банк» перейшло право вимоги за кредитним договором №11258068000, укладеним 26.11.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 та договорами забезпечення по кредиту.
15.11.2019 року між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» було укладено Договір № 2083/К купівлі-продажу прав вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко І.Л. зареєстровано в реєстрі за № 2019, відповідно до умов якого ПАТ «Дельта Банк» передав у власність ТОВ «Укрдебт Пдюс», а ТОВ «Укрдебт Плюс» прийняв у власність права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, зокрема, за Договором про надання споживчого кредиту №11258068000 від 26.11.2007 року та Іпотечним договором від 26.11.2007 року, що були укладені між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 .
Таким чином, кредитора за кредитним договором №11258068000 від 26.11.2007 року та іпотекодержателя за договором іпотеки від 26.11.2007 року було змінено з ПАТ «Дельта Банк» на ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС».
З витребуваних матеріалів інвентаризаційної справи вбачається, що рішенням Господарського суду Одеської області від 16 квітня 2008 року по справі №11/60-08-946 позов ОСОБА_2 було задоволено. Розірвано Договір підряду №53/01 від 01.11.2007р. укладений між фізичною особою підприємцем ОСОБА_2 та фізичною особою підприємцем ОСОБА_4 . Визнано за фізичною особою підприємцем ОСОБА_2 право власності на жилу квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 155,0 кв.м., яка складається з цокольного поверху (холл) - 34,9 кв.м., веранди - 50,7 кв.м., кладовки- 2,6 кв.м., житлової кімнати - 21,3 кв.м., санвузлів - 3,9 та 1,9 кв.м., коридора - 7,9 кв.м.. кухні студії- 31,8 кв.м. Зобов`язано ОСОБА_4 не перешкоджати ОСОБА_2 в здійсненні права власності на жилу квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 .
В подальшому, 14.12.2011 року ОСОБА_2 було отримано свідоцтво про право власності на нежитлові приміщення офісу. Свідоцтво було видане на підставі декларації про готовність об`єкта до експлуатації, зареєстрованої інспекцією ДАБК в Одеській області від 03.11.2011р. №ОД 14211070603, замість рішення Господарського суду Одеської області від 16.04.2008р., справа №11/60-08-946, зареєстрованого КП «ОИБТІ та РОН» від 01.12.2008р., номер запису: 3743 в кн.: 696пр-163.
06 березня 2012 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено Договір дарування, відповідно до умов якого ОСОБА_2 передав безоплатно у власність ОСОБА_1 нежитлові приміщення офісу, розташовані в АДРЕСА_2 , загальною площею 155,0 кв.м.
Також судом встановлено, що 03.11.2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено Договір купівлі продажу, який був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Кобзарем О.Ю., зареєстрований в реєстрі за №1280, відповідно до умов якого ОСОБА_1 передала у власність ОСОБА_3 наступне майно – нежитлове приміщення офісу, загальною площею 155,0 кв.м., розташованого у будинку під номером АДРЕСА_2 . 
Згідно інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованих за адресою: АДРЕСА_2 , та за РНОНМ: 3173350651100, вбачається що з 03.11.2016 року і до сьогоднішнього часу власником спірного нерухомого майна - нежитлове приміщення офісу, за адресою АДРЕСА_2 , загальною площею 155,0 кв.м, на яке просить звернути стягнення позивач, є ОСОБА_3 . 
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно обтяження на відчужувані нежитлові приміщення відсутні.
З огляду на викладене, суд приходить висновку, що позовні вимоги заявлені до неналежного відповідача, оскільки ОСОБА_1 не є власником спірного нерухомого майна. 
При цьому суд констатує, що відповідна інформація міститься в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно з 03.11.2016 року, тобто знаходиться у вільному доступі, у зв`язку з чим на момент подання позову позивач мав можливість перевірити відповідні дані та встановити дійсного власника спірного майна. 
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (частини перша та третя статті 13 ЦПК України).
Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).
Належним відповідачем має бути така особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги. Суд захищає порушене право чи охоронюваний законом інтерес позивача саме від відповідача (схожі за змістом висновки викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 910/17792/17). Якщо позовна вимога заявлена до особи, яка не є учасником спірних правовідносин (тобто, не до тієї особи, яка має відповідати за цією вимогою), така особа є неналежним відповідачем.
Отже, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.
Визначення позивачем у позові складу сторін у справі має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад.
Відповідно до вимог статті 51 ЦПК України суд має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.
Поряд тим, оскільки клопотання про залучення відповідачем ОСОБА_3 було заявлено позивачем поза межами встановлених ЦПК України процесуальних строків, судом було відмовлено у задоволенні вказаного клопотання.
Суд констатує, що у справі за позовом іпотекодержателя про звернення стягнення на предмет іпотеки належним відповідачем є власник (співвласники) предмета іпотеки.
З огляду на вище викладене, у суду є обґрунтовані підстави для висновку, що даний позов подано до неналежного відповідача, оскільки, позовну вимогу про звернення стягнення на нежитлове приміщення офісу було пред`явлено до ОСОБА_1 , яка була власником спірного майна у період з 06.03.2012 року по 03.11.2016 року, тоді як саме ОСОБА_3 станом на сьогодні є власником спірного нерухомого майна.
Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Разом із тим установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Встановивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та відсутності визначених процесуальним законом підстав для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача.
Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Водночас встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.
Отже, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.
У пункті 39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі № 304/284/18 (провадження № 14-517цс19) зазначено, що належним відповідачем має бути така особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги. Суд захищає порушене право чи охоронюваний законом інтерес позивача саме від відповідача.
Близькі за змістом висновки сформульовані також у пункті 7.17 постанови Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 910/17792/17.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно із ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. 
Згідно з вимогами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь – які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Вимогами ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Згідно приписів ст. 80 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Нормою ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з вимогами ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Виходячи із встановлених, на підставі належним чином оцінених доказів, обставин та з підстав, передбачених вищевказаними нормами матеріального права, суд дійшов висновку про недоведеність позивачем викладених в позові обставин щодо порушення його права з боку ОСОБА_1 належними доказами, у зв`язку із чим даний позов задоволенню не підлягає.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 4, 6, 10, 12, 141, 228, 229, 263, 265, 354 ЦПК України, суд, –

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРДЕБТ ПЛЮС» до ОСОБА_1 , за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти денний строк з дня складання повного рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення складено 03 квітня 2026 року.

Суддя Пересипського 
районного суду м. Одеси     І.О. Кремер