ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2026 року	Львів	Справа № 459/3069/24 пров. № А/857/51222/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 

головуючого-судді Кузьмича С. М.,
суддів Курильця А. Р., Мікули О. І., 

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2025 року (постановлену головуючим – суддею Димарчук Т.М. у м. Рівне) про закриття провадження у справі № 459/3069/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Луцького відділу державної виконавчої служби у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) про визнання протиправними дій державного виконавця та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Червоноградського міського суду Львівської області зі скаргою на постанову головного державного виконавця Луцького відділу державної виконавчої служби у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Киричик Василини Михайлівни, в якій просив визнати неправомірними дії щодо винесення постанови від 23.10.2024 про накладення штрафу; скасувати постанову головного державного виконавця Киричик В.М. від 23.10.2024 про накладення штрафу на ОСОБА_1 на користь стягувача у розмірі 50% суми заборгованості, що складає 45207,96 грн.
Ухвалою Червоноградського міського суду Львівської області від 28.11.2024 клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на звернення до суду зі скаргою на дії головного державного виконавця Луцького ВДВС у Луцькому районі Волинської області Західного МУМЮ Киричик В.М. у виконавчому провадженні №54862694 щодо винесення постанови про накладення штрафу залишено без задоволення; скаргу ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Луцького ВЛВС у Луцькому районі Волинської області Західного МУМЮ Киричик В.М. у виконавчому провадженні №54862694 щодо винесення постанови про накладення штрафу залишено без розгляду та повернуто таку заявнику.
Ухвалою Львівського апеляційного суду від 04.06.2025 у справі №459/3069/24 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково; ухвалу Червоноградського міського суду Львівської області від 28.11.2024 скасовано, а провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Луцького ВДВС у Луцькому районі Волинської області Західного МУМЮ Киричик Василини Михайлівни у виконавчому провадженні №54862694 щодо винесення постанови про накладення штрафу закрито.
В подальшому, ухвалою Львівського апеляційного суду від 21.08.2025 справу №459/3069/24 за скаргою ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Луцького ВДВС у Луцькому районі Волинської області Західного МУМЮ Киричик В.М. у виконавчому провадженні №24862694 щодо винесення постанови про накладення штрафу передано для розгляду до Львівського окружного адміністративного суду.
Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 08.09.2025 справу №459/3069/24 за скаргою ОСОБА_1 на дії та постанову головного державного виконавця Луцького відділу державної виконавчої служби у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Киричик В.М. передано на розгляд до Волинського окружного адміністративного суду.
Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 27.10.2025 прийнято скаргу (позовну заяву) до розгляду, відкрито провадження у даній справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами, визначеними Розділом 2 Глави 11 «Розгляд окремих категорій термінових адміністративних справ» Кодексу адміністративного судочинства України, призначено судове засідання на 10:00 год. 11 листопада 2025 року.
Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 11.11.2025 провадження в адміністративній справі за скаргою (позовною заявою) ОСОБА_1 до Луцького відділу державної виконавчої служби у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправними дій державного виконавця та скасування постанови у виконавчому провадженні №54862694 від 23.10.2024 про накладення штрафу на ОСОБА_1 , - закрито.
Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги у даній справі не можуть бути розглянуті за правилами адміністративного судочинства, а розгляд цієї справи віднесено до юрисдикції місцевого загального суду, спір підлягає вирішенню у порядку цивільного судочинства.
Вказану ухвалу в апеляційному порядку оскаржив позивач, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення є неправомірним, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Зокрема в апеляційні скарзі зазначає, що Верховний Суд неодноразово роз`яснював, що після передачі справи за встановленою підсудністю інший суд зобов`язаний розглянути її по суті. Повторна оцінка підсудності є неприпустимою.
Зазначає, що закриття провадження адміністративним судом, після визначення юрисдикції апеляційним судом створює ситуацію, у якій заявник позбавлений реальної можливості судового захисту, що порушує принцип верховенства права та гарантії доступу до правосуддя.
Відтак вважає, що адміністративним судом неправильно застосовано ст. 238 КАС України, оскільки питання юрисдикції вже вирішене апеляційним судом, повторне закриття провадження є протиправним.
Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Враховуючи те, що були відсутні клопотання від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю, суд вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами згідно п. 1 ч. 1 ст. 311 КАС України.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з наступних підстав.
Як встановив суд першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, предметом позову у даній справі є дії головного державного виконавця Луцького відділу державної виконавчої служби у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Киричик Василини Михайлівни щодо винесення постанови від 23.10.2024 про накладення штрафу.
Відповідно до ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч. 1 ст. 2 КАС України).
Так, суд першої інстанції дійшовши висновку про наявність підстав для закриття провадження у зв`язку з тим, що заявник ОСОБА_1 першопочатково правильно звернувся до суду, який видав виконавчий документ, зі скаргою на дії державного виконавця щодо накладення на нього штрафу в порядку контролю за виконанням судового рішення, тому така скарга має розглядатися за правилами цивільного судочинства.
Разом з цим, колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції не згідна, оскільки згідно з матеріалами справи ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про поновлення строку для подання скарги на постанову державного виконавця, в якій просив поновити строк для подання скарги на постанову Головного державного виконавця Луцького ВДВС у Луцькому районі Волинської області Західного МУМЮ Киричик В.М. від 23.10.2024 про накладення штрафу.
Аналіз заявлених ОСОБА_1 вимог свідчить проте, що заявник звертаючись до суду із скаргою на дії державного виконавця щодо винесення ним постанови про накладення штрафу на ОСОБА_1 на користь стягувача у розмірі 50% суми заборгованості зі сплати аліментів. Вказані дії вчинені державним виконавцем, як суб`єктом владних повноважень за положеннями, визначеними Законом України «Про виконавче провадження», що відповідно до вимог ст. 19, 287 КАС України віднесено до юрисдикції судів адміністративного судочинства.
Аналогічного змісту правова позиція викладена у п.71 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.10.2022 у справі №229/1026/21.
Таким чином колегія суддів доходить висновку, що ОСОБА_1 як заявник у даній справі фактично не погоджується з неправомірними діями, на його думку, Головного державного виконавця Луцького ВДВС у Луцькому районі Волинської області Західного МУМЮ Киричик В.М., що вчиненні ним у межах виконавчого провадження, тому цей спір слід розглядати в порядку адміністративного судочинства.
Враховуючи зазначене вище, колегії суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження в ході апеляційного перегляду справи, а тому є підстави вважати, що висновок суду про закриття провадження у справі є помилковим.
Крім того, колегія суддів наголошує на імперативну вимогу ч. 1 ст. 30 КАС України, згідно вимог якої спори між адміністративними судами щодо підсудності не допускаються.
Згідно практики Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише і фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги - є порушенням права на справедливий судовий захист.
Зокрема, у рішенні від 04.12.1995 у справі «Беллет проти Франції» Європейський суд з прав людини зазначив, що ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 (далі - Конвенція) містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.
У рішенні від 13.01.2000 у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» та у рішенні від 28.10.1998 у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції.
Відповідно до ст. 320 КАС України суд апеляційної інстанції скасовує ухвалу суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направляє справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, коли має місце неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність таких обставин, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи чи питання.
Відтак, з врахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду справи, оскільки винесена з порушенням норм процесуального права та з неповним з`ясуванням обставин справи, що мають значення для справи.
Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.
Керуючись статтями 139, 229, 250, 308, 311, 315, 320, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити. 
Ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2025 року про закриття провадження у справі № 459/3069/24 скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення. Порядок, строки та підстави подання касаційної скарги на рішення суду апеляційної інстанції визначено ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя	 	С. М. Кузьмич 	
судді	 	А. Р. Курилець 	
 	 	О. І. Мікула