ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.04.2026 м. Дніпро Справа № 908/1512/25

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Фещенко Ю.В. (доповідач),
суддів: Джепи Ю.А., Соп`яненко О.Ю., 

за участю секретаря судового засідання Янкіної Г.Д.

та представників:

від скаржника (позивача): Мироненко Н.О. (в режимі відеоконференції);
від відповідача-1: не з`явився;
від відповідача-2: Єренко Д.В. (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Запорізької міської ради

на рішення Господарського суду Запорізької області від 05.01.2026 (ухвалене суддею Азізбекян Т. А. у м. Запоріжжі, повне рішення складене 10.02.2026) у справі № 908/1512/25

за позовом Запорізької міської ради (м. Запоріжжя)
до відповідача 1: Товариства з обмеженою відповідальністю "Аравікс" (колишня назва Товариство з обмеженою відповідальністю "Абсолют 2015") (м. Чернівці)
до відповідача 2: Фізичної особи - підприємця Лущай Сергія Євгеновича (с. Петропавлівка, Широківська територіальна громада, Запорізька область)
про скасування державної реєстрації права власності з закриттям відповідного розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстраційної справи,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2025 року Запорізька міська рада (далі по тексту - позивач) звернулася до Господарського суду Запорізької області із позовною заявою, в якій просила суд:
- скасувати державну реєстрацію права приватної власності Товариства з обмеженою відповідальністю "Абсолют 2015" на нерухоме майно: будівлю складу літ. Б, загальною площею 8,4 кв.м, яке розташоване за адресою: м. Запоріжжя, вул. Кам`яногірська (вул.Скіфська), буд. 15 з закриттям відповідного розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстраційної справи;
- скасувати державну реєстрацію права приватної власності Лущай Сергія Євгенійовича на нерухоме майно: будівлю охорони літ.А, загальною площею 16,9 кв.м; будівлю складу літ.В, загальною площею 8,3 кв.м, яке розташоване за адресою: м. Запоріжжя, вул.Кам`яногірська (вул. Скіфська), буд. 15 з закриттям відповідного розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстраційної справи.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що під час здійснення заходів з контролю за належним використанням земель комунальної власності було встановлено, що об`єктів нерухомості або таких, що мають ознаки нерухомості на земельній ділянці з кадастровим номером 2310100000:05:010:0119 не виявлено; ділянка захаращена чагарником та будівельним сміттям, мається поглиблення в ґрунті; земельна ділянка частково огороджена парканом, про що складено відповідний Акт виїзду на місцевість від 24.03.2025, до якого додано фото земельної ділянки з кадастровим номером 2310100000:05:010:0119. Відповідно до листа Комунального підприємства "Муніципальна варта" Запорізької міської ради від 01.05.2025 № 01-12/664 про надання інформації, проведена перевірка дотримання вимог законодавства у сфері благоустрою за адресою: м. Запоріжжя, вул. Кам`яногірська, 15; при візуальному обстежені території об`єкти нерухомого майна не виявлено; територія частково огороджена металевим парканом та знаходиться у занедбаному стані, а саме: виявлено захаращення території будівельним та побутовим сміттям. Акт виїзду на місцевість від 24.03.2025 та лист від 01.05.2025 № 01-12/664 підтверджують факт відсутності нерухомого майна відповідача-2 на земельній ділянці комунальної форми власності. В даному випадку зазначені об`єкти нерухомості не були побудовані, у зв`язку з чим у відповідача-1 та відповідача-2 не виникло право власності на них, а подані ними документи державному реєстратору не відповідають дійсності, а отже і нормам чинного законодавства України. Державна реєстрація прав власності на об`єкти нерухомого майна – будівлю складу літ. В, загальною площею 8,3 кв.м; мийку самообслуговування з допоміжною будівлею літ. А, загальною площею 100 кв.м, по вул. Кам`яногірська, 15 у місті Запоріжжя, здійснена з порушенням вимог законодавства та підлягає скасуванню у судовому порядку. Нормативними підставами позову позивач визначив статті 182, 328, 334 Цивільного кодексу України, Закон України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", норми Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 05.01.2026 у справі №908/1512/25 у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.
Рішення Господарського суду Запорізької області від 05.01.2026 обґрунтоване наступним:
- при наданні ТОВ "Абсолют 2015" в оренду земельної ділянки Запорізька міська рада встановила наявність будівель та визначила їх у договорі ще в 2015 році. До того ж, цільове призначення вказаної земельної ділянки саме для будівництва та обслуговування будівель торгівлі. Таким чином, посилання на те, що об`єкти не були побудовані та на них не виникло право власності не відповідають дійсності. Так, Запорізька міська рада вказує, що запис про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно формально наділяє відповідача певними юридичними правами щодо майна і одночасно створює перешкоди для реалізації своїх прав законному власнику - державі, а також вказані реєстраційні дії здійснено відповідачем-1 з метою створення уявної законності набуття права власності на об`єкти нерухомого майна, що розміщені на спірній земельній ділянці з метою подальшого заволодіння земельною ділянкою комунальної форми власності у поза конкурентний спосіб (без проведення земельних торгів). Відповідні записи в Державному реєстрі створюють для позивача перешкоди у реалізації ним прав власника спірної земельної ділянки, зокрема відчуження або передачі у користування її іншим особам, оскільки відповідно до статті 377 Цивільного кодексу України до особи, яка набула право власності на об`єкт нерухомого майна, одночасно переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розміщений такий об`єкт. При цьому, вказані обставини не підтверджені жодними доказами. Окрім того, між Запорізькою міською радою та ТОВ "Абсолют 2015" (ТОВ "Аравікс") діє договір оренди до 10.06.2034. Тобто, позивач розпорядився земельною ділянкою на власний розсуд та передав її у користування, уклавши договір оренди;
- відповідно до статті 346 Цивільного кодексу України право власності припиняється у разі: 1) відчуження власником свого майна; 2) відмови власника від права власності; 3) припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі; 4) знищення майна; 5) викупу пам`яток культурної спадщини; 6) примусового відчуження земельних ділянок приватної власності, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, з мотивів суспільної необхідності відповідно до закону; 8) звернення стягнення на майно за зобов`язаннями власника; 9) реквізиції; 10) конфіскації; 11) припинення юридичної особи чи смерті власника; 12) визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави. Жодної з підстав, визначених статтею 346 Цивільного кодексу України, позивач не навів та не надав відповідних доказів;
- позивач вказує на те, що під час здійснення заходів з контролю за належним використанням земель комунальної власності було встановлено, що об`єктів нерухомості або таких, що мають ознаки нерухомості на земельній ділянці з кадастровим номером 2310100000:05:010:0119 не виявлено, про що складено відповідний Акт виїзду на місцевість від 24.03.2025, до якого додано фото земельної ділянки. Однак, з наданих фото не можливо встановити місцезнаходження такої локації. Позивач посилається лише на припущення, що відповідач-1 не зводив жодних об`єктів нерухомого майна. Позивачем не надано суду належних, допустимих та достовірних доказів у розумінні статей 76, 77, 78, 79, 91 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження відсутності об`єктів за адресою: м. Запоріжжя, вул. Кам`яногірська, 15;
- суд зауважив, що вимогу про скасування державної реєстрації права власності на майно, якого (як вказує позивач) фактично немає, за певних умов можна розглядати як вимогу про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном (земельною ділянкою), якщо саме ця реєстрація створює відповідні перешкоди. У справі, яка розглядається, мета позивача спрямована на відновлення власником володіння спірною земельною ділянкою. Тому не є належним й ефективним способом захисту вимога скасувати державну реєстрацію права приватної власності на нерухоме майно з закриттям відповідного розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстраційної справи. В цьому спорі обраний позивачем спосіб захисту порушеного права є неефективними, оскільки в разі задоволення таких позовних вимог не буде відновлено порушене право Запорізької міської ради як власника землі. Суд наголосив, що обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові. Рішення господарського суду про скасування державної реєстрації права власності та закриття реєстраційної справи є ефективним способом захисту порушених речових прав, що застосовується у разі визнання правочину недійсним, або припинення права власності, або незаконності дій реєстратора. Таке рішення є підставою для припинення права власності в Держреєстрі та закриття відповідного розділу.

Не погодившись з вказаним рішенням, Запорізька міська рада звернулась до Центрального апеляційного господарського суду за допомогою системи "Електронний суд" з апеляційною скаргою (вх № суду 48969 від 24.02.2026), в якій просить:
- рішення Господарського суду Запорізької області від 05.01.2026 по справі №908/1512/25 скасувати;
- ухвалити нове рішення, яким позовну заяву Запорізької міської ради задовольнити: - скасувати державну реєстрацію права приватної власності Товариства з обмеженою відповідальністю "Абсолют 2015" на нерухоме майно: будівлю складу літ. Б, загальною площею 8,4 кв.м., яке розташоване за адресою: м. Запоріжжя, вул. Кам`яногірська (вул.Скіфська), буд. 15 з закриттям відповідного розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстраційної справи; - скасувати державну реєстрацію права приватної власності Лущай Сергія Євгенійовича на нерухоме майно: будівлю охорони літ.А, загальною площею 16,9 кв.м.; будівлю складу літ. В, загальною площею 8,3 кв.м., яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 з закриттям відповідного розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстраційної справи;
- стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Абсолют 2015" та Фізичної особи - підприємця Лущай Сергія Євгенійовича на користь Запорізької міської ради, пропорційно долі позовних вимог, витрати на сплату судового збору в розмірі 2 422 грн 40 коп.;
- стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Абсолют 2015" та Фізичної особи - підприємця Лущай Сергія Євгенійовича на користь Запорізької міської ради пропорційно долі позовних вимог судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 3 633 грн 60 коп.
Апеляційна скарга обґрунтована наступним: 
- Акт виїзду на місцевість від 24.03.2025 та лист від 01.05.2025 № 01-12/664 підтверджують факт відсутності нерухомого майна відповідача-2 на земельній ділянці комунальної форми власності. Позивач надає роздруківку з сервісу "kadastr.live" (за посиланням: https://kadastr.live/#15.97/47.844101/35.150633), з якого вбачається земельна ділянка з кадастровим номером 2310100000:05:010:0119, місце її розташування та автозаправний комплекс, який видно на фото, які додані до позовної заяви. В даному випадку зазначені об`єкти нерухомості не були побудовані, у зв`язку з чим у відповідача-1 та відповідача-2 не виникло право власності на них, а подані ними документи державному реєстратору не відповідають дійсності, а отже і нормам чинного законодавства України. Державна реєстрація прав власності на об`єкти нерухомого майна - будівлю складу літ.В, загальною площею 8,3 кв.м, мойку самообслуговування з допоміжною будівлею літ.А, загальною площею 100 кв.м, по вул. Кам`яногірська, 15 у місті Запоріжжя, здійснена з порушенням вимог законодавства та підлягає скасуванню у судовому порядку;
- реєстрація права власності на неіснуюче майно є порушенням вимог Цивільного кодексу України та Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Оскільки державна реєстрація речових прав на нерухоме майно є офіційним визнанням і підтвердженням державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, відповідний запис формально наділяє відповідача певними юридичними правами щодо майна і одночасно створює перешкоди для реалізації своїх прав законному власнику - державі (стаття 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). Разом з тим, державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин наявності в особи права власності необхідно передусім встановити підставу, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності (постанова об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 24.01.2020 у справі № 910/10987/18). Отже, державна реєстрація у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права приватної власності на об`єкт (у цьому випадку на нежитлові будівлі по вул. Кам`яногірська, 15 у м. Запоріжжі) за відповідачем-2 є перешкодою в реалізації усіх правомочностей власника щодо спірної земельної ділянки. На підтвердження вище викладеного позивачем до позовної заяви надано Акт виїзду на місцевість від 24.03.2025 та лист Комунального підприємства "Муніципальна варта" Запорізької міської ради від 01.05.2025 № 01-12/664 з фотографіями місцевості;
- державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства. В даному випадку відповідач-1 надав державному реєстратору документи, які містять недостовірні відомості. Вказані реєстраційні дії здійснено відповідачем-1 з метою створення уявної законності набуття права власності на об`єкти нерухомого майна, що розміщені на спірній земельній ділянці по вул. Кам`яногірська, 15 у м. Запоріжжя, з метою подальшого заволодіння земельною ділянкою комунальної форми власності у поза конкурентний спосіб (без проведення земельних торгів). Відповідні записи в Державному реєстрі створюють для позивача перешкоди у реалізації ним прав власника спірної земельної ділянки, зокрема відчуження або передачі у користування її іншим особам, оскільки відповідно до статті 377 Цивільного кодексу України до особи, яка набула право власності на об`єкт нерухомого майна, одночасно переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розміщений такий об`єкт;
- відповідачем-2 до відзиву на позовну заяву додано документи та фотографії; на фото немає прив`язки до місцевості, а отже не підтверджено розташування цієї споруди на земельній ділянці з кадастровим номером 2310100000:05:010:0119, з яких можна встановити, що на земельній ділянці з кадастровим номером 2310100000:05:010:0119, за адресою: м.Запоріжжя, вул. Кам`яногірська, 15, розташоване майно відповідача-2, а саме: будівля охорони, будівля складу загальною площею 25,2 кв.м. Зазначена металева тимчасова споруда не містить ознак об`єкта нерухомості в розумінні ДБН, а тому не відповідає жодній з літер об`єктів, зазначених у наданому відповідачем технічному паспорті. Тобто, відповідачі не спростували доводів про відсутність об`єкта нерухомості на земельній ділянці і не надали доказів протилежного - про наявність цих об`єктів на земельній ділянці;
- в даному випадку зазначені об`єкти нерухомості не були побудовані, у зв`язку з чим у відповідача-1 та відповідача-2 не виникло право власності на них, а подані ними документи державному реєстратору не відповідають дійсності, а отже і нормам чинного законодавства України. Державна реєстрація прав власності на об`єкти нерухомого майна - будівлю складу літ.В, загальною площею 8,3 кв.м, мойку самообслуговування з допоміжною будівлею літ.А, загальною площею 100 кв.м, по вул. Кам`яногірська, 15 у місті Запоріжжя, здійснена з порушенням вимог законодавства та підлягає скасуванню у судовому порядку;
- позивач вважає належним способом захисту порушених прав скасування реєстрації права власності, оскільки на земельній ділянці відсутнє нерухоме майно, яке необхідно демонтувати в порядку усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою. В даному випадку для захисту порушених прав Запорізької міської ради достатнім буде скасування права власності відповідачів на неіснуюче нерухоме майно, чим права Запорізької міської ради будуть відновлені в повній мірі. 

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.02.2026 для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді - Фещенко Ю.В. (доповідач), суддів - Джепи Ю.А., Соп`яненко О.Ю.
Апеляційну скаргу було подано без додержання вимог, встановлених статтею 258 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку з чим ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 26.02.2026 апеляційну скаргу було залишено без руху та скаржнику надано строк для усунення недоліків протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху.
Від скаржника за допомогою системи "Електронний суд" надійшла заява (вх. № суду 2858/26 від 06.03.2026) щодо усунення недоліків апеляційної скарги.
Розпорядженням керівника апарату Центрального апеляційного господарського суду від 11.03.2026, у зв`язку з відрядженням суддів Джепи Ю.А. та Соп`яненко О.Ю. - членів колегії суддів, відповідно до пункту 2.4.6 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Центральному апеляційному господарському суді, затверджених Рішенням зборів суддів Центрального апеляційного господарського суду від 01.04.2025 № 1, для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження, призначено автоматичну зміну складу колегії суддів у судовій справі.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.03.2026 для вирішення зазначеного питання визначена колегія суддів у складі: головуючого судді - Фещенко Ю.В. (доповідач), суддів: Золотарьової Я.С., Віннікова С.В.
Враховуючи вказане, ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 11.03.2026, зокрема, відкрито апеляційне провадження за поданою апеляційною скаргою, розгляд справи призначено у судовому засіданні на 08.04.2026.
У подальшому Розпорядженням керівника апарату Центрального апеляційного господарського суду від 24.03.2026 та Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 24.03.2026, у зв`язку з вчиненням процесуальної дії, відповідно до пункту 2.4.6 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Центральному апеляційному господарському суді, затверджених Рішенням зборів суддів Центрального апеляційного господарського суду від 01.04.2025 № 1, справа № 908/1512/25 передана (повернута) раніше визначеному складу суду.
Відповідно до частини 13 статті 32 Господарського процесуального кодексу України справа, розгляд якої розпочато одним суддею чи колегією суддів, повинна бути розглянута тим самим суддею чи колегією суддів, за винятком випадків, які унеможливлюють участь судді у розгляді справи, та інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Враховуючи викладене, справа у відповідності до частини 13 статті 32 Господарського процесуального кодексу України розглядається колегією суддів, визначеною відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.02.2026, а саме: колегією суддів у складі: головуючого судді - Фещенко Ю.В. (доповідач), суддів - Джепи Ю.А., Соп`яненко О.Ю.

Від відповідача-2 до Центрального апеляційного господарського суду за допомогою системи "Електронний суд" надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх. № суду 4181/26 від 02.04.2026), в якому відповідач-2 просить суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Господарського суду Запорізької області - без змін.
Відзив на апеляційну скаргу обґрунтований відповідачем-2 наступними обставинами: 
- при наданні ТОВ "Абсолют 2015" в оренду земельної ділянки Запорізька міська рада встановила наявність будівель та визначила їх у договорі ще в 2015 році. До того ж, цільове призначення вказаної земельної ділянки саме для будівництва та обслуговування будівель торгівлі. Таким чином, посилання на те, що об`єкти не були побудовані та на них не виникло право власності не відповідають дійсності;
- Запорізька міська рада вказує, що запис про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно формально наділяє відповідача певними юридичними правами щодо майна і одночасно створює перешкоди для реалізації своїх прав законному власнику - державі, а також вказані реєстраційні дії здійснено відповідачем-1 з метою створення уявної законності набуття права власності на об`єкти нерухомого майна, що розміщені на спірній земельній ділянці з метою подальшого заволодіння земельною ділянкою комунальної форми власності у поза конкурентний спосіб (без проведення земельних торгів). Відповідні записи в Державному реєстрі створюють для позивача перешкоди у реалізації ним прав власника спірної земельної ділянки, зокрема відчуження або передачі у користування її іншим особам, оскільки відповідно до статті 377 Цивільного кодексу України до особи, яка набула право власності на об`єкт нерухомого майна, одночасно переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розміщений такий об`єкт. При цьому, вказані обставини не підтверджені жодними доказами. Окрім того, між Запорізькою міською радою та ТОВ "Абсолют 2015" (ТОВ "Аравікс") діє договір оренди до 10.06.2034. Тобто, позивач розпорядився земельною ділянкою на власний розсуд та передав її у користування, уклавши договір оренди;
- відповідно до статті 346 Цивільного кодексу України право власності припиняється у разі: 1) відчуження власником свого майна; 2) відмови власника від права власності; 3) припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі; 4) знищення майна; 5) викупу пам`яток культурної спадщини; 6) примусового відчуження земельних ділянок приватної власності, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, з мотивів суспільної необхідності відповідно до закону; 8) звернення стягнення на майно за зобов`язаннями власника; 9) реквізиції; 10) конфіскації; 11) припинення юридичної особи чи смерті власника; 12) визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави. Жодної з підстав, визначених статтею 346 Цивільного кодексу України, позивач не навів та не надав відповідних доказів;
- позивач вказує на те, що під час здійснення заходів з контролю за належним використанням земель комунальної власності було встановлено, що об`єктів нерухомості або таких, що мають ознаки нерухомості на земельній ділянці з кадастровим номером 2310100000:05:010:0119 не виявлено, про що складено відповідний Акт виїзду на місцевість від 24.03.2025, до якого додано фото земельної ділянки. Однак, з наданих фото не можливо встановити місцезнаходження такої локації. Позивач посилається лише на припущення, що відповідач-1 не зводив жодних об`єктів нерухомого майна. Позивачем не надано суду належних, допустимих та достовірних доказів у розумінні статей 76, 77, 78, 79, 91 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження відсутності об`єктів за адресою: м. Запоріжжя, вул. Кам`яногірська, 15.

Від позивача до Центрального апеляційного господарського суду за допомогою системи "Електронний суд" надійшли заперечення (вх. № суду 4455/26 від 08.04.2026), в яких він просить суд залишити без розгляду заяву відповідача-2 від 31.03.2026 та відзиві від 02.04.2026, у зв`язку з подачею їх з пропуском встановленого строку. 

У судове засідання 08.04.2026 з`явилися представники скаржника (позивача) та відповідача-2 (представники брали участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції); представник відповідача-1 у судове засідання не з`явився, причин нез`явлення суду не повідомив. 
При цьому судом встановлено, що всі учасники справи були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання. 
Апеляційним господарським судом враховано, що відповідно до частини 4 статті 120 Господарського процесуального кодексу України ухвала господарського суду про дату, час та місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії повинна бути вручена завчасно, з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу, але не менше ніж п`ять днів, для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи чи вчинення відповідної процесуальної дії.
Судом відзначено, що у даному випадку всі учасники справи отримали ухвалу суду від 11.03.2026 завчасно; підстави для відкладення розгляду справи чи оголошення перерви у судовому засіданні, визначені Господарським процесуальним кодексом України, відсутні.
Враховуючи те, що явка представників учасників справи в судове засідання не визнавалась судом обов`язковою, всі учасники справи були належним чином та завчасно повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, достатність матеріалів справи для їх розгляду по суті, колегія суддів вважала за можливе розглянути справу у призначеному судовому засіданні. 
Представник скаржника (позивача) у судовому засіданні 08.04.2026 просив апеляційний господарський суд скасувати повністю рішення Господарського суду Запорізької області від 05.01.2026 по справі № 908/1512/25 та ухвалити нове рішення, яким позовну заяву Запорізької міської ради задовольнити повністю, посилаючись на доводи, наведені в апеляційній скарзі.
У судовому засіданні 08.04.2026 представник відповідача-2 просив апеляційний господарський суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Господарського суду Запорізької області від 05.01.2026 по справі № 908/1512/25 без змін, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на апеляційну скаргу відповідача-2. 
Під час розгляду апеляційної скарги судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.
Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для підготовки до судового засідання, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що апеляційним господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції під час апеляційного провадження.
У судовому засіданні 08.04.2026, відповідно до статей 240, 283 Господарського процесуального кодексу України, проголошено вступну та резолютивну частини постанови.
Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, перевіривши дотримання судом першої інстанції норм процесуального права, а також правильність застосування норм матеріального права, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлені наступні неоспорені обставини справи.
20.01.2015 Товариство з обмеженою відповідальністю "Абсолют 2015" (яке у подальшому змінило найменування на Товариство з обмеженою відповідальністю "Аравікс") (відповідач-1) набуло у власність нерухоме майно: будівлю охорони літ. А, загальною площею 16,9 кв. м; будівлю складу літ. Б, загальною площею 8,4 кв.м; будівлю складу літ. В, загальною площею 8,3 кв.м, яке розташоване за адресою: м. Запоріжжя, вул. Кам`яногірська (вул. Скіфська), буд. 15, на підставі свідоцтва про право власності № 33004372 від 02.02.2015, яке видане реєстраційною службою Запорізького міського управління юстиції у Запорізькій області.
10.06.2015 Запорізька міська рада прийняла рішення № 74/289 "Про надання у користування на умовах оренди ТОВ "Абсолют 2015" земельної ділянки по вул.Кам`яногірській, 15, для розташування автосалону з торгово-діловим центром".
25.09.2015 між Запорізькою міською радою та відповідачем-1 був укладений договір оренди землі № 201505000100424, відповідно до пункту 1 якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для розташування автосалону з торгово - діловим центром, яка знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Кам`яногірська, 15.
Згідно з пунктом 3 зазначеного договору, в оренду передається земельна ділянка площею 0,4797 га, кадастровий номер земельної ділянки 2310100000:05:010:0119. 
У пункті 11 договору сторони погодили, що договір укладено до 10.06.2034.
10.10.2017 було проведено поділ нерухомого майна, а саме: будівлі охорони літ. А, загальною площею 16,9 кв.м; будівлі складу літ. Б, загальною площею 8,4 кв.м, відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 07.04.2025 №421509554.
У подальшому зазначене вище майно було відчужене відповідачем-1 на користь інших осіб, зокрема, Лущай Сергія Євгеновича (далі - відповідач-2).
21.04.2021 за договором купівлі-продажу нерухомого майна № 536 від 21.04.2021 відповідач-2 набув право власності на будівлю складу літ. В, загальною площею 8,3 кв. м, яка розташована за адресою: м. Запоріжжя, вул. Кам`яногірська, 15, відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 07.04.2025 № 421507098.
25.11.2021 відповідач-2 набув право власності на мийку самообслуговування допоміжною будівлею літ. А, загальною площею 100 кв.м, яка розташована за адресою: м.Запоріжжя, вул. Кам`яногірська, 15, відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 25.11.2021 № 286746665.
30.12.2021 відповідач-1 змінив найменування юридичної особи з Товариства з обмеженою відповідальністю "Абсолют 2015" (ідентифікаційний код юридичної особи 39583979) на Товариство з обмеженою відповідальністю "Аравікс" (ідентифікаційний код юридичної особи 39583979).
З вищенаведеного вбачається, що на момент звернення до суду, власником нерухомого майна, яке розташоване на земельній ділянці площею 0,4797 га кадастровий номер 2310100000:05:010:0119, за адресою: м. Запоріжжя, вул. Кам`яногірська, 15 є відповідач-2.
Рішенням Запорізької міської ради від 20.05.2024 № 71 "Про перейменування вулиці Кам`яногірської на вулицю Скіфську у місті Запоріжжя", вул. Кам`яногірську перейменовано на вул. Скіфську.
Під час здійснення заходів з контролю за належним використанням земель комунальної власності було встановлено, що об`єктів нерухомості або таких, що мають ознаки нерухомості на земельній ділянці з кадастровим номером 2310100000:05:010:0119 не виявлено; ділянка захаращена чагарником та будівельним сміттям, мається поглиблення в ґрунті; земельна ділянка частково огороджена парканом, про що складено відповідний Акт виїзду на місцевість від 24.03.2025, до якого додано фото земельної ділянки з кадастровим номером 2310100000:05:010:0119. 
Відповідно до листа Комунального підприємства "Муніципальна варта" Запорізької міської ради від 01.05.2025 № 01-12/664 про надання інформації, проведена перевірка дотримання вимог законодавства у сфері благоустрою за адресою: м. Запоріжжя, вул.Кам`яногірська, 15; при візуальному обстежені території об`єкти нерухомого майна не виявлено; територія частково огороджена металевим парканом та знаходиться у занедбаному стані, а саме: виявлено захаращення території будівельним та побутовим сміттям. 
Скаржник (позивач) вважає, що Акт виїзду на місцевість від 24.03.2025 та лист від 01.05.2025 № 01-12/664 підтверджують факт відсутності нерухомого майна відповідача-2 на земельній ділянці комунальної форми власності На думку скаржника (позивача), в даному випадку зазначені об`єкти нерухомості не були побудовані, у зв`язку з чим у відповідача-1 та відповідача-2 не виникло право власності на них, а подані ними документи державному реєстратору не відповідають дійсності, а отже і нормам чинного законодавства України.
Звертаючись з позовними вимогами, а в подальшому з апеляційною скаргою у цій справі, Запорізька міська рада посилається на безпідставну державну реєстрацію права власності на об`єкти нерухомого майна - будівлю складу літ. В, загальною площею 8,3 кв. м; мийку самообслуговування з допоміжною будівлею літ. А, загальною площею 100 кв. м, по вул. Кам`яногірська, 15 у місті Запоріжжя, що порушує права позивача на користування та розпорядження земельною ділянкою комунальної власності, що стало підставою для звернення Запорізької міської ради до суду з даним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, апеляційний господарський суд виходить з наступного. 
Відповідно до частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
За змістом статей 3, 15, 16 Цивільного кодексу України правовою підставою для звернення до суду є захист порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів. За результатами розгляду такого спору має бути визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце (такі висновки викладено у постанові Верховного Суду України від 01.06.2016 у справі № 920/1771/14 та постановах Верховного Суду від 14.08.2018 у справі № 910/23369/17, від 05.03.2025 у справі № 916/2121/24).
Вирішуючи спір, суд з`ясовує, чи існує у позивача право або законний інтерес; якщо так, то чи має місце його порушення, невизнання або оспорювання відповідачем; якщо так, то чи підлягає право або законний інтерес захисту і чи буде такий захист ефективний за допомогою того способу, який визначено відповідно до викладеної в позові вимоги. В іншому випадку у позові слід відмовити (такі висновки викладено у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14.06.2019 у справі № 910/6642/18 та постановах Верховного Суду від 15.08.2023 у справі № 906/1175/18, від 22.02.2022 у справі №910/2330/21, від 06.09.2022 у справі № 910/9228/21, від 29.11.2022 у справі № 910/745/20, від 01.07.2021 у справі № 910/7029/20, від 01.09.2020 у справі № 910/14065/18).
Слід відзначити, що наявність зареєстрованого за відповідачами права власності на неіснуючий (за твердженням позивача) об`єкт нерухомого майна стосується законних інтересів позивача у його прагненні до розпорядження комунальною земельною ділянкою та створює йому перешкоди у такому розпорядженні. 
При цьому реалізація права на захист цивільних прав та інтересів здійснюється за допомогою способів захисту, якими є закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, інтересів і вплив на правопорушника (аналогічні висновки містяться в постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16). Тобто це дії, спрямовані на запобігання порушенню або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Такі способи мають бути доступними й ефективними (подібні висновки містяться в постановах Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 у справі № 310/11024/15-ц, від 01.04.2020 у справі № 610/1030/18).
Так, відповідно до частини 1 статті 182 Цивільного кодексу України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.
Стаття 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачає, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру.
Відповідно до частини 1 статті 5 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення, меліоративні мережі, складові частини меліоративної мережі. У Державному реєстрі прав також реєструються передбачені законом речові права та їх обтяження на об`єкти незавершеного будівництва та майбутні об`єкти нерухомості.
Згідно з частиною 3 статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. У разі якщо в Державному реєстрі прав на нерухоме майно, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, або якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, обтяження речових прав, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав на нерухоме майно, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними. Державна реєстрація прав у випадках, передбачених цією частиною, проводиться у порядку, визначеному цим Законом, крім випадку визнання її вчиненою з порушенням цього Закону та анулювання рішення державного реєстратора про державну реєстрацію на підставі рішення Міністерства юстиції України, що виконується посадовою особою Міністерства юстиції України відповідно до статті 37 цього Закону.
За змістом пункту 9 частини 1 статті 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно.
Таким чином, зазначеною нормою закону допускаються такі окремі способи судового захисту порушених прав та інтересів особи, які не є негаторним позовом: 1) скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; 2) визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; 3) скасування державної реєстрації прав, тоді як правовими наслідками застосування таких способів захисту є припинення речового права, зареєстрованого за останнім набувачем на підставі скасованого судом незаконного рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, та подальше повернення відповідних речових прав у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, скасованої в судовому порядку, тобто на користь попереднього набувача речового права, якщо останній звісно раніше реєстрував за собою відповідне речове право.
Схожий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 21.01.2025 у справі №904/6886/23.
Велика Палата Верховного Суду у пункті 11.10 постанови від 20.06.2023 у справі №633/408/18 виснувала про те, що вимоги про скасування державної реєстрації речового права за певних умов можна розглядати як вимоги про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном, якщо саме ця реєстрація створює відповідні перешкоди.
Враховуючи вказане, судом першої інстанції було помилково зазначено, що обраний позивачем спосіб захисту не є належним. У той же час, зазначені обставини не вплинули на правильність висновків суду по суті спору.
Так, відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Частиною 1 статті 319 Цивільного кодексу України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
За змістом частин 1 та 2 статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Статтею 346 Цивільного кодексу України передбачені підстави припинення права власності на майно, яке припиняється у разі: відчуження власником свого майна; відмови власника від права власності; припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі; знищення майна; викупу пам`яток культурної спадщини; примусового відчуження земельних ділянок приватної власності, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, з мотивів суспільної необхідності відповідно до закону; звернення стягнення на майно за зобов`язаннями власника; реквізиції; конфіскації; припинення юридичної особи чи смерті власника.
Як вірно було зазначено судом першої інстанції, жодної з підстав, визначених статтею 346 Цивільного кодексу України, позивач не навів; доказів наявності перелічених підстав також не надав. 
Частиною статтею 373 Цивільного кодексу України передбачено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. 
Елементом особливої правової охорони землі є норма частини 2 статті 14 Конституції України, яка передбачає, що право власності набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
Власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення (частина 4 статті 373 Цивільного кодексу України).
Як убачається з матеріалів справи, 25.09.2015 між Запорізькою міською радою (орендодавець) та ТОВ "Абсолют 2015" (орендар) був укладений договір оренди землі №201505000100424, на виконання умов якого орендодавець надав, а орендар прийняв в строкове платне користування земельну ділянку площею 0,4797 га, кадастровий номер земельної ділянки 2310100000:05:010:0119, строком до 10.06.2034, для розташування автосалону з торгово - діловим центром, яка знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул.Кам`яногірська, 15. Земельна ділянка передається в оренду разом з будівлями орендаря.
Отже, при наданні ТОВ "Абсолют 2015" в оренду земельної ділянки Запорізька міська рада встановила наявність будівель та визначила їх у договорі в 2015 році.
Крім того, цільове призначення вказаної земельної ділянки - 03.07. Для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (арк.с. 28 в томі 1).
Отже, доводи скаржника щодо безпідставної реєстрації майна за відповідачем (відсутності цього майна на момент реєстрації) спростовуються наявними в матеріалах справи доказами та засвідченими самим позивачем фактами. 
Так, 20.01.2015 відповідач набув за зареєстрував право власності на майно, а 25.09.2015, - на момент укладення договору оренди землі, сторони договору, в тому числі позивач, засвідчили в договорі факт наявності на земельній ділянці будівель орендаря (пункти 4, 5 договору оренди землі).
Доводи апеляційної скарги в частині того, що відповідач-1 під час реєстрації права власності на спірне майно надав державному реєстратору документи, які містять недостовірні відомості, також не підтверджені жодним доказом, отже відхиляються колегією суддів, як необґрунтовані. 
Слід відзначити, що на підтвердження відсутності зареєстрованого майна на земельній ділянці позивач надав такі докази:
1) Акт виїзду на місцевість від 24.03.2025, складений одноособово головним спеціалістом Департаменту управління активами Запорізької міської ради (арк.с.41 у томі 1), в якому зазначено, що під час виїзду на місцевість встановлено, що об`єктів нерухомості або таких, що мають ознаки нерухомості на земельній ділянці не виявлено; ділянка захаращена чагарником та будівельним сміттям, мається поглиблення в ґрунті; земельна ділянка частково огороджена парканом;
2) лист Комунального підприємства "Муніципальна варта" Запорізької міської ради від 01.05.2025 № 01-12/664 про надання інформації, в якому зазначено, що Комунальним підприємством "Муніципальна варта" Запорізької міської ради проведена перевірка дотримання вимог законодавства у сфері благоустрою за адресою: м. Запоріжжя, вул.Кам`яногірська, 15; при візуальному обстежені території об`єкти нерухомого майна не виявлено; територія частково огороджена металевим парканом та знаходиться у занедбаному стані, а саме: виявлено захаращення території будівельним та побутовим сміттям. 
Проаналізувавши зазначені докази, апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що Акт виїзду на місцевість від 24.03.2025 та лист від 01.05.2025 № 01-12/664 не є належними доказами, які підтверджують факт відсутності нерухомого майна на земельній ділянці комунальної форми власності.
Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивачем не надано суду належних, допустимих та достовірних доказів у розумінні статей 76, 77, 78, 79, 91 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження відсутності об`єктів за адресою м. Запоріжжя, вул. Кам`яногірська, 15.
Слід також зазначити, що питання припинення права власності на майно у випадку його знищення врегульовано у статті 349 Цивільного кодексу України, якою передбачено, що право власності на майно припиняється в разі його знищення.
Положення статті 349 Цивільного кодексу України щодо умов припинення права власності на знищене нерухоме майно є чіткими, зрозумілими та однозначними, тобто таке нормативне регулювання виключає можливість довільного його трактування (такий висновок викладено в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.11.2020 у справі №04/5026/803/2012).
Тлумачення змісту статті 349 Цивільного кодексу України свідчить, що умовою припинення права власності згідно з цією статтею, є наявність встановленого факту знищення майна під яким слід розуміти такий вплив на нього, в результаті якого об`єкт права власності припиняє своє існування.
Документами, які підтверджують знищення майна, можуть бути матеріали технічної інвентаризації, що засвідчують факт знищення майна, довідки органів внутрішніх справ України, акт про пожежу, офіційні висновки інших установ або організацій, які відповідно до законодавства уповноважені засвідчувати факт знищення майна тощо. Перелік документів, на підставі яких можна встановити факт знищення майна, не є вичерпним (схожі за змістом висновки викладено у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 17.01.2019 у справі № 708/254/18, від 26.06.2019 у справі № 334/16303/15-ц, від 25.09.2019 у справі № 272/62/15-ц, від 25.03.2021 у справі № 588/249/20, від 20.09.2023 у справі №369/4002/21 та в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.08.2019 у справі № 915/406/18, від 18.11.2020 у справі № 04/5026/803/2012, від 18.06.2025 у справі № 14/312).
У постановах від 17.10.2019 у справі № 588/249/20 та від 09.06.2022 у справі №759/18854/20, Верховний Суд окремо відмітив, що у подібних правовідносинах державна реєстрація не є способом набуття чи припинення права власності. Вона виступає лише засобом підтвердження фактів набуття чи припинення прав власності на нерухоме майно або інших речових прав. Запис в реєстрі не являється документом, який встановлює факт знищення майна, а вноситься державним реєстратором на підставі поданих йому документів, які свідчать про знищення майна, за заявою власника майна. 
При цьому, наявність такого запису станом на дату прийняття оскаржуваного судового рішення, вже не була обов`язковою, оскільки положення частини 2 статті 349 Цивільного кодексу України було виключено з набранням чинності Кодексом України з процедур банкрутства від 18.10.2018 № 2597-VІІІ, який введено в дію з 21.10.2019.
У частині 1 статті 14 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" зазначено, що розділ Державного реєстру та реєстраційна справа закриваються в разі: 
1) знищення об`єкта нерухомого майна, об`єкта незавершеного будівництва, майбутнього об`єкта нерухомості; 
2) поділу, об`єднання об`єктів нерухомого майна або виділу частки з об`єкта нерухомого майна; 
3) виключення об`єкта незавершеного будівництва, майбутнього об`єкта нерухомості з проектної документації на будівництво у зв`язку із змінами проектної документації на будівництво; 
4) скасування державної реєстрації земельної ділянки; 
5) набрання законної сили судовим рішенням, яким скасовується рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, на підставі якого відкрито відповідний розділ; 
6) визнання прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання Міністерством юстиції України рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, на підставі якого відкрито відповідний розділ, - у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону. Закритий розділ Державного реєстру та реєстраційна справа не підлягають поновленню.
Відповідно до частини 7 статті 14 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" у разі ухвалення судом рішення про закриття розділу Державного реєстру у випадках, передбачених цією статтею, закриття відповідного розділу допускається виключно у разі, якщо таким судовим рішенням вирішується питання щодо набуття та/або припинення речових прав, обтяжень речових прав на об`єкт нерухомого майна, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості, щодо якого закривається розділ у Державному реєстрі прав.
Наявність наведених підстав у даній справі позивачем не доведена.
Враховуючи все вищевикладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що вимоги Запорізької міської ради не підлягають задоволенню.
У даній справі суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що скаржнику було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції. 
З огляду на викладене, доводи скаржника, наведені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи та спростовуються вищевикладеним.
За результатом апеляційного перегляду справи колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було повно, всебічно та об`єктивно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також вірно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваного у даній справі судового рішення відсутні.
Відповідно до частини 1 статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на все вищевикладене, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення Господарського суду Запорізької області від 05.01.2026 у справі № 908/1512/25 таким, що підлягає залишенню без змін. 
Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.
З підстав наведеного та керуючись статтями 129, 269, 270, 275 - 284, 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Запорізької міської ради на рішення Господарського суду Запорізької області від 05.01.2026 у справі № 908/1512/25 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Запорізької області від 05.01.2026 у справі №908/1512/25 - залишити без змін.

3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Запорізьку міську раду.

4. Матеріали справи № 908/1512/25 повернути до Господарського суду Запорізької області.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачені статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повна постанова складена та підписана 13.04.2026.

Головуючий суддя Ю.В. Фещенко

Суддя Ю.А. Джепа

Суддя О.Ю. Соп`яненко