Справа №303/7282/25
2/303/2724/25

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 березня 2026 року          м.Мукачево
Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області 
в особі головуючого-судді   Куцкір Ю.Ю.
з участю секретаря судових засідань  Славич М.В.
позивача       ОСОБА_1 
представника позивача   Біланинець І.І.
відповідача      ОСОБА_2 
представника відповідача     ОСОБА_3 

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Мукачево цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики.
Позов мотивований тим, що 05.07.2012 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики про надання позики в сумі 15 625 доларів США. Статтею 208 ЦК України передбачено, що оформлення позики може бути здійснено у формі письмової розписки про отримання грошових коштів, що прирівнюється до підписання Договору в паперовій формі власноручним підписом.
Згідно із ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
У свою чергу, відповідач ОСОБА_2 свої зобов`язання повернути гроші за розпискою не виконав, що і стало підставою для позивача звернення до суду із даним позовом. 
Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 09.10.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження і запропоновано відповідачу подати до суду відзив на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
У свою чергу, відповідач ОСОБА_2 подав до суду відзив на позовну заяву в якому позовні вимоги заперечив, а також просить суд застосувати строки позовної давності. 
Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити з підстав зазначених у позові.
Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечили щодо задоволення позову з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву. 
Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні показав суду, що він є сином відповідача. У 2013 році у його батька були деякі фінансові проблеми і він звернувся до нього щоб він допоміг погасити борги. Він повертав борг батька ОСОБА_1 частинами, а у вересні місяці 2013 року він повернув борг батька ОСОБА_1 в повному обсязі, який мав згодом написати відповідну розписку і передати його батькові. Подальшими обставинами даної події він не цікавився. 
Заслухавши пояснення сторін, свідка та дослідивши матеріали справи, надавши оцінку зібраним у справу доказам в цілому, так і кожному доказу окремо, шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку.
З матеріалів справи вбачається, що 05.07.2012 року ОСОБА_2 написав Розписку про отримання ним в борг від ОСОБА_1 15 625 доларів США на строк до 1 року, які зобов`язується повернути на першу вимогу (а.с. 9).
В матеріалах справи міститься Заява ОСОБА_1 про вчинення кримінального правопорушення адресованій начальнику Мукачівського управління поліції, Витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 13.03.2025 року, Протокол допиту потерпілого ОСОБА_1 , пояснення ОСОБА_2 від 02.04.2025 року, а також Постанова про закриття кримінального провадження на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку із встановленням відсутності складу кримінального правопорушення (а.с. 10-16). 
Дані правовідносини між сторонами регулюються нормами ЦК України.
Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Положеннями статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом.
Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Згідно з ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). 
Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно із ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
У відповідності до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
У правовій позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18.09.2013 № 6-63цс13, вказано, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. 
Так, відповідно до вказаних висновків Верховного Суду України, досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні також виявляти справжню правову природу укладеного договору незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки.
Відповідно до вимог ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Встановивши наявність письмової розписки про отримання відповідачем суми позики від позивача, відсутність відповідної розписки позивача про повернення йому коштів відповідачем, що свідчить факт неповернення цих коштів на момент звернення з позовом до суду, суд дійшов до висновку, що позов обгрунтований, а отже є наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором Розписки. 
Водночас, ст.256 ЦК України визначено поняття позовної давності, згідно якої це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Згідно із ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Частиною 5 ст.261 ЦК України передбачено, що за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. До того ж, перебіг позовної давності за зобов`язаннями з визначеним строком виконання починається зі спливом строку виконання кредитного договору.
Відповідно до ч.1 ст.251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК України).
Згідно з ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Разом з тим, із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).
Відповідно до ч.3 ст.267 ЦК України суд зобов`язаний застосувати позовну давність лише за заявою сторони у спорі, при чому така заява має бути подана до винесення судового рішення. Відповідач та його представник заявили про застосування позовної давності до виниклих правовідносин та просили відмовити з цих підстав у позові.
Відповідно до п.11 постанови Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009 року №14 "Про судове рішення у цивільній справі", суд, встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.
Із дослідженої Розписки судом встановлено, що строк повернення коштів отриманих ОСОБА_2 від ОСОБА_1 , 05.07.2012 року чітко визначений сторонами і становить 1 рік. Повернення боргу на першу вимогу, як зазначено у Розписці, суд з врахуванням загального змісту Розписки, вважає як повернення боргу протягом 1 року або на першу вимогу протягом такого строку, тобто 1 року. Разом з тим, в даній Розписці, сторонами не було обумовлено (збільшено) строки позовної давності, а тому за таких обставин, суд вважає, що до даних правовідносин слід застосовувати загальний строк позовної давності, тобто три роки.
Таким чином, враховуючи той факт, що строк дії Розписки становив 1 рік, що свідчить про те, що її строк закінчився 06.07.2013 року, сторони у свою чергу, під час укладення вищезазначеної Розписки, не збільшили строк позовної давності, а позивач за захистом своїх порушених прав звернувся до суду тільки 23.09.2025 року, тобто через 12 років з моменту порушеного права позивача, а тому суд приходить до висновку, що позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із пропуском строку позовної давності.
У свою чергу, відповідач ОСОБА_2 у відзиві зазначив та просив суд застосувати строк позовної давності, що відповідно до ч.ч.3, 4 ст.267 ЦК України є підставою для відмови у позові.
З врахуванням наведеного, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, та, враховуючи факт того, що позивач ОСОБА_1 звернувся до суду за захистом порушеного права з пропуском встановленого ст.257 ЦК України трирічного строку позовної давності, суд приходить до висновку, що слід відмовити у задоволенні позову саме з цих підстав.
Керуючись ст.ст. 526, 530, 610, 612, 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 12, 13, 19, 76-81, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 15 625 (п`ятнадцять тисяч шістсот двадцять п`ять) доларів США та стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 200 (двісті) доларів США – відмовити.
Рішення суду може бути оскаржено до Закарпатського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 
Сторони у справі: 
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 . 
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП –  НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 . 
Повний текст рішення суду складено 20.03.2026 року.

Головуючий        Ю.Ю. Куцкір