ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
Іменем України
27 лютого 2026 року
м. Харків
справа № 638/23231/24
провадження № 22-ц/818/1001/26
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого судді: Тичкової О.Ю.,
суддів: Маміної О.В., Пилипчук Н.П.
учасники справи:
позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс»
відповідач – ОСОБА_1 
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційною скаргою ОСОБА_1 , на рішення Шевченківського районного суду м. Харкова від 02 вересня 2025 року у складі судді Малахової О.В.,-
ВСТАНОВИВ:
В грудні 2024 року ТОВ «Цикл Фінанс» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами № 22034000113807 від 26.02.2019 та №26209000430827 від 25.06.2019 в загальному розмірі 71989,23 грн, а також понесених судових витрат зі сплати судового збору у сумі 2422,40 грн та 7570,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 26.02.2019 між АТ «Банк Кредит Дніпро» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №22034000113807та №26209000430827 від 25.06.2019 відповідно до яких отримала кредитні кошти із нарахуванням процентів за користування кредитними коштами зі строком кредитування до 26.02.2022. Відповідно до виписки по особистому рахунку відповідачки, вбачається, що АТ «Банк Кредит Дніпро» було перераховано кредитні кошти на особистий рахунок боржника. Банк виконав всі передбаченні умови договору, а саме ознайомив відповідача з умовами кредитного договору, надав в тимчасове користування кредитні кошти в зазначеному розмірі.15.12.2021 між АТ «Банк Кредит Дніпро» та ТОВ «Цикл Фінанс» укладено Договір факторингу №15/12/2021, відповідно до якого ТОВ «Цикл Фінанс» (надалі ТОВ) набуло право нового кредитора до відповідача за кредитним договором. Після введення карантину законом були внесені зміни, зокрема до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України, та доповнено п. 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». У зв`язку з вищевказаним, 3% річних та індекс інфляції нараховується за період з 15.12.2021 року по 23.02.2022 року. Заборгованість за Кредитним договором з урахуванням нарахувань за ст. 625 ЦК України становить 49046,21 грн, яка складається із: заборгованості по тілу кредиту – 32767,64 грн; простроченої заборгованості по відсоткам – 1595,63 грн; простроченої заборгованості по комісії – 13335,00 грн; збитків від інфляції – 1159,42 грн, 3% річних – 188,53 грн та договором - 2 в сумі 22943,02 грн, яка складається із: заборгованості по тілу кредиту – 9987,68 грн; простроченої заборгованості по відсотках – 11844,48 грн; простроченої заборгованості по комісії – 700,00 грн, збитків від інфляції – 353,39 грн, 3% річних – 57,46 грн.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Харкова від 02 вересня 2025 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» заборгованість за кредитним договором №22034000113807 від 26.02.2019 в сумі 35711,22 грн, де: заборгованості по тілу кредиту 32767,64 грн; прострочена заборгованість по відсоткам 1595,63 грн; збитки від інфляції 1159,42 грн, 3% річних - 188,53 грн; заборгованість за кредитним договором №26209000430827 від 25.06.2019 в сумі 22243,01 грн, де заборгованості по тілу кредиту 9987,68 грн; прострочена заборгованість по відсоткам 11844,48 грн; збитки від інфляції 353,39 грн, 3% річних 57,46 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» витрати зі сплати судового збору у розмірі 1950,13 грн та 2000,00 грн витрат понесених на професійну правничу допомогу.
Рішення вмотивовано тим що, відповідач була ознайомлений з умовами кредитних договорів та отримала кредитні кошти що зокрема підтверджується наявною у матеріалах справі випискою по особовому рахунку однак, всупереч умовам кредитного договору, не виконала своїх зобов`язань щодо повернення наданого їй кредиту в установлені строки, у зв`язку з чим виникла заборгованість за кредитними договорами, яка визначена позивачем станом на 21.10.2024 у загальному розмірі за обома кредитними договорами 71989,23 грн.
Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, розподілити судові витрати та стягнути на відшкодування моральної шкоди 5000,00 грн.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд не повно встановив обставини у справі та ухвалив рішення, що не відповідає дійсним обставинам у справі та вимогам закону. Апелянт зазначає що позивачем не доведено та не міститься в матеріалах справи доказів, що первісний боржник згодний і ознайомлений саме з тими нарахуваннями заборгованості, відсотків, інфляційних складових та 3 % річних, які були надані позивачем, як доказова база на підтвердження законності нарахування простроченої заборгованості. Зазначає що надані позивачем розрахунки заборгованості не містять чіткого обґрунтування за який час, яка відсоткова ставка і що саме було зараховано в наданий розрахунок. Окрім додатку до договору факторингу №15/12/21, заборгованість за кредитними договорами не підтверджується ніякими документами. Крім того апелянт заперечує проти стягнення нарахованої банком комісії з огляду на те що відповідно до законодавства та усталеної судової практики нарахування комісії банком є неправомірним.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи що 26.02.2019 між Акціонерним товариством «Банк Кредит Дніпро» (далі АТ «Банк Кредит Дніпро») та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №22034000113807 відповідно до умов якого банк надає ОСОБА_2 кредит у сумі 38100,00 грн у тимчасове платне користування на споживчі потреби на умовах повернення, сплати процентів за користування та комісії зі строком кредитування 36 місяців, тобто до 26.02.2022. Умовами договору визначено розмір щомісячної комісії за обслуговування кредиту 3,5% річних від суми кредиту, процентна ставка за користування кредитом фіксована та нараховується на строкову заборгованість 0,001%, на прострочену заборгованість 56,% річних (пункти 1.1-1.2). Відповідно до п.1.4 договору кредит надається шляхом зарахування суми Кредиту на поточний рахунок клієнта: НОМЕР_1 , відкритий у АТ «Банк Кредит Дніпро» Пунктом 2.2 визначено порядок погашення заборгованості за кредитним договором. (а.с.8)
25.06.2019 між АТ «Банк Кредит Дніпро» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №26209000430827 відповідно до якого остання отримала кредитні кошти у розмірі 10101,67 у вигляді встановленого кредитного ліміту, із нарахуванням процентів за користування кредитними коштами та строком кредитування до 25.06.2020, процентна ставка за користування кредитом фіксована та нараховується на строкову заборгованість 48% річних, на прострочену заборгованість 56,% річних, пільговий період 66 днів (пункт 1.2 кредитного договору). Умовами вказаного договору передбачено що банк здійснює кредитне обслуговування поточного рахунку Клієнта № НОМЕР_2 відкритого у банку.(а.с.9)
На підтвердження свої позовних вимог позивачем також долучено виписку по особовому рахунку відповідача (а.с.17-67) з якої вбачається, що відповідачу були видані кредитні кошти, якими він користувався, вбачається рух грошових коштів. 
15.12.2021 між АТ «Банк Кредит Дніпро» та ТОВ «Цикл Фінанс» укладено Договір факторингу №15/12/2021, відповідно до якого ТОВ «Цикл Фінанс» набуло право нового кредитора до Відповідачки за вищевказаними кредитними договорами, що підтверджується витягом з реєстру боржників до договору факторингу №15/12/21 від 15.12.2021, платіжною інструкцією №3251 від 15.12.2021 та актом приймання-передачі прав вимог за договором факторингу №15/12/21 від 15.12.2021 року (а.с.10-16, 83)
З наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором №26209000430827 від 25.06.2019 вбачається, що станом на 14.12.2021 за ОСОБА_1 обліковується заборгованість за наданим кредитом у розмірі 22532,16 грн що складається з тіла кредиту – 9987,68 грн, відсотків – 11844,48 грн та заборгованості за комісією – 700 грн.(а.с.68-69)
З наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором №22034000113807 від 26.02.2019 вбачається, що станом на 14.12.2021 за ОСОБА_1 обліковується заборгованість за наданим кредитом у розмірі 47698,27 грн що складається з тіла кредиту – 32767,64 грн, відсотків – 1595,63 грн та заборгованості за комісією – 13335 грн.(а.с.70-73)
Відповідно до частин 1, 2статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Устатті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Оскільки умови договорів розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент, а саме споживач послуг банку, лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 76, 77 ЦПК України).
Згідно вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Судовим розглядом було встановлено, що вказаний кредитний договір відповідачем не оспорювався, недійсним в судовому порядку не визнавався, а відтак є чинним і підлягає до виконання його сторонами. Відповідач під час укладення кредитного договору, ознайомився з його текстом та змістом в цілому, що підтверджується особистим підписом позичальника. Оскільки, кредитний договір був підписаний відповідачем без будь-яких застережень, та відповідач не заперечує факту укладення даного кредитного договору, суд приходить до висновку, що остання погодилася з його умовами та зобов`язалася виконувати їх.
Доводи Відповідачки про недотримання АТ «Банк Кредит Дніпро» вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування, є безпідставними та спростовуються матеріалами справи, зокрема копіями кредитних договорів, у яких зазначено всі істотні умови договору, в тому числі щодо відсоткової ставки та порядку нарахування відсотків за користування кредитом.
Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, як передбачено статтею 11 ЦК України.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Поряд з цим, право грошової вимоги до боржника може бути відступлене також на підставі договору факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги), за яким згідно з частиною першою статті 1077 ЦК України одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Відповідно до частини першої статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Статтею 1079 ЦК України визначено, що сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.
У постанові Верховного Суду від 24.12.2019 року у справі № 668/7544/15-ц зазначено, що: «за приписами частини першої статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина перша статті 519 ЦК України).
15.12.2021 між АТ «Банк Кредит Дніпро» та ТОВ «Цикл Фінанс» укладено Договір факторингу №15/12/2021, відповідно до якого ТОВ «Цикл Фінанс» набуло право нового кредитора до Відповідачки за вищевказаними кредитними договорами. Відповідно до п.6.2.1 договору клієнт передає а фактор приймає права вимоги в розмірі портфеля заборгованості. Відповідно до п.6.2.2. права вимоги переходять до фактора з моменту набрання чинності даного договору та підписанням акту приймання-передачі прав вимоги.(а.с.10-13)
Відповідно до ату приймання-передачі прав вимоги за договором факторингу №15/12/21 від 15.12.2021 року клієнт передав а фактор прийняв права грошових вимог станом на дату підписання сторонами договору згідно з реєстром боржників та додатком 1 до цього акту.(а.с83)
Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу факторингу №15/12/21 від 15.12.2021 під номером 5580 та 5581 значиться боржник ОСОБА_1 , загальна сума права вимоги 47698,27 грн та 22532,16 грн. (а.с.14-15)
Згідно до платіжної інструкції №3251 від 15.12.2021 року ТОВ «Цикл Фінанс» сплатило АТ «Банк Кредит Дніпро» 9 500 001,00 грн за оплату згідно договору факторингу №15/12/21 від 15.12.2021 року.(а.с.16)
Таким чином, ТОВ «Цикл Фінанс» уклавши 15.12.2021 року з АТ «Банк Кредит Дніпро» договір факторингу №15/12/21, який на час розгляду справи не розірваний та не визнаний в установленому законом порядку недійсним, на законних підставах набуло прав кредитора за Кредитними договорами №22034000113807 від 26.02.2019 та №26209000430827 від 25.06.2019.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 2-383/2010 зроблений висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору усі права, набуті за ним сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
Суду не надано доказів на спростовування презумпції правомірності договору факторингу №15/12/21 від 15.12.2021 року.
З огляду на зазначене судова колегія відхиляє доводи апеляційної скарги про недоведеність факту набуття позивачем пава вимоги за кредитними договорами №22034000113807 від 26.02.2019 та №26209000430827 від 25.06.2019. 
Водночас доводи апеляційної скарги щодо незгоди з розміром заборгованості заслуговують на увагу. 
Згідно зі статтею 41 Закону України «Про Національний банк України» та частинами першою, другою статті 68 Закону України «Про банки та банківську діяльність» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), Національний банк України встановлює обов`язкові для банківської системи стандарти та Правила ведення бухгалтерського обліку і фінансової звітності, що відповідають вимогам законів України та міжнародним стандартам фінансової звітності. Банки організовують бухгалтерський облік відповідно до внутрішньої облікової політики, розробленої на підставі Правил, встановлених Національним банком України відповідно до міжнародних стандартів бухгалтерського обліку. Бухгалтерський облік має забезпечувати своєчасне та повне відображення всіх банківських операцій та надання користувачам достовірної інформації про стан активів і зобов`язань, результати фінансової діяльності та їх зміни.
Підставою для бухгалтерського обліку операцій банку відповідно до підпункту 2.1.1 Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 30 грудня 1998 року № 566, чинного на час виникнення спірних правовідносин, зі змінами та доповненнями, є первинні документи, які фіксують факти здійснення цих операцій. У разі складання їх у вигляді електронних записів при потребі повинно бути забезпечене отримання інформації на паперовому носії.
Пунктом 5.1 глави 5 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), визначено, що інформація, яка міститься в первинних документах, систематизується в регістрах синтетичного та аналітичного обліку. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа.
Згідно з пунктом 5.4 цього Положення, особові рахунки є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня.
Пунктом 5.6 вказаного Положення визначено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Отже, виписки з особових рахунків клієнтів є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій.
Подібні висновки зроблені у постанові Верховного Суду від 20 листопада 2024 року у справі № 214/1423/15-ц (провадження № 61-8821св24).
На підтвердження заявлених позовних вимог щодо стягнення заборгованості позивачем було долучено виписку по особовому рахунку зі змісту якої вбачається що відповідачу були видані кредитні кошти, якими він користувався, вбачається рух грошових коштів.
З наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором №26209000430827 від 25.06.2019 вбачається, що станом на 14.12.2021 за ОСОБА_1 обліковується заборгованість за наданим кредитом у розмірі 22532,16 грн що складається з тіла кредиту – 9987,68 грн, відсотків – 11844,48 грн та заборгованості за комісією – 700 грн.(а.с.68-69)
З наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором №22034000113807 від 26.02.2019 вбачається, що станом на 14.12.2021 за ОСОБА_1 обліковується заборгованість за наданим кредитом у розмірі 47698,27 грн що складається з тіла кредиту – 32767,64 грн, відсотків – 1595,63 грн та заборгованості за комісією – 13335 грн.(а.с.70-73)
Задовольняючи позовні вимоги Товариства про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції виходив з доведеності невиконання ОСОБА_1 умов кредитного договору. 
Проте, висновки суду першої інстанції щодо розміру заборгованості ОСОБА_1 є помилковими.
10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
Положення частини першої, другої та п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними.
За пунктом 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Згідно з частиною 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.
На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини 1 статті 1 та частини 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».
Пунктом 5 Правил про споживчий кредит передбачено, що банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.
Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).
Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.
Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.
Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.
Частиною 1 статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
Згідно з частиною 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частиною 1 та частиною 2 статті 11, частиною 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19, постанові Верховного Суду від 29 листопада 2023 року у справі № 461/2857/20.
У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що у кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частиною 1 та частиною 2 статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частини 1 та частини 2 статті 11, частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).
З матеріалів даної справи не вбачається необхідності внесення плати за додаткові, супутні послуги банку, пов`язані з розрахунково-касовим обслуговуванням, банком в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються ОСОБА_3 та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування, комісія за обслуговування основної картки ).
Ураховуючи, що Товариство не зазначило та не надало доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх Банком зі споживачем при укладенні кредитного договору, то положення договору та вимоги про стягнення комісії за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування, комісія за обслуговування основної картки) є нікчемними відповідно до частини 1 та частини 2 статті 11, частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 10 січня 2024 року у справі № 727/5461/23.
Суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо неправомірності нарахування банком комісії та списання заборгованості в цій частині, проте суд не врахував що в період дії кредитного договору №22034000113807 від 26.02.2019 року банком протиправно нараховувалась комісія та на її погашення банком безпідставно списано грошові кошти на загальну суму 6667,50 грн, що зокрема підтверджується наданою позивачем випискою по особовому рахунку та розрахунку заборгованості за кредитним договором №22034000113807 від 26.02.2019 року, які судова колегія вважає за необхідне зарахувати в рахунок погашення заборгованості за тілом кредиту зменшивши суму заборгованості за кредитним договором №22034000113807 від 26.02.2019 в частині тіла кредиту до 26100,14 грн.
Доводи апеляційної скарги частково спростовують висновки суду першої інстанції в цій частині.
Враховуючи зменшення тіла кредиту за кредитним договором №22034000113807 від 26.02.2019 перерахунку також підлягають нараховані банком проценти 3% річних та інфляційні збитки тому колегія суддів наводить свій розрахунок:
26100,14 грн (Борг) ?3%?(365 / 70 (кількість днів прострочення)? = 150,17 грн – 3% річних.
Інфляційні витрати: 
Грудень 2021 — 1,006 
Січень 2022 — 1,013 
Лютий 2022 — 1,016, 
1,006?1,013?1,016=1,035383, 
26100,14 грн ?0,035383 = 923,60 грн
Таким чином стягненню з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Цикл Фінанс» належить стягнути заборгованість за кредитним договором №22034000113807 від 26.02.2019 в сумі 28769,54 грн, яка складається із: заборгованості по тілу кредиту 26100,14 грн; простроченої заборгованості по відсоткам 1595,63 грн; збитків від інфляції 923,60 грн, 3% річних 150,17 грн; заборгованість за кредитним договором №26209000430827 від 25.06.2019 в сумі 22243,01 грн, яка складається із: заборгованості по тілу кредиту 9987,68 грн; простроченої заборгованості по відсоткам 11844,48 грн; збитки від інфляції 353,39 грн, 3% річних 57,46 грн.
Вимоги апеляційної скарги про стягнення на користь ОСОБА_1 5000,00 грн на відшкодування моральної шкоди не підлягають розгляду по суті, оскільки зазначені вимоги не були предметом розгляду у суді першої інстанції. Зазначене не позбавляє відповідач звернутись до суду з відповідним позовом. 
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
З урахуванням вказаного рішення суду першої інстанції слід змінити в частині визначеного судом розміру заборгованості. 
Згідно частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» задоволено частково на 70,86% тому з ОСОБА_1 підлягає стягненю судовий збір за подачу позовної заяви у розмірі 1716,51 грн.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково на 29,14%, тому стягненню з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» на користь ОСОБА_1 підлягає судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 1058,83 грн.
Та враховуючи взаємозалік з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» підлягає стягненню судовий збір у сумі 657,68 грн.
В позовній заяві ТОВ «Цикл Фінанс» просило стягнути на їх користь витрати на правничу допомогу понесених в суді першої інстанції в сумі 7570,00 грн.
Згідно з ч. 1ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3ст. 133 ЦПК України).
Із положень ч.ч. 1-5ст.137ЦПК України слідує, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
В силу ч.ч. 2, 3, 8ст.141ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що сторона, на користь якої ухвалене судове рішення, має право на відшкодування понесених судових витрат, у тому числі витрат на професійну правничу допомогу.
До складу витрат на професійну правничу допомогу включаються витрати з оплати винагороди адвоката за здійснення представництва інтересів учасника справи в суді та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Склад і розмір судових витрат входить до предмета доказування у справі, тому особа, яка заявила про витрати на професійну правничу допомогу, має документально підтвердити та довести, що такі витрати є дійсними, необхідними та розумними.
Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування.
Такий правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) та в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 червня 2020 року у справі № 757/16448/17-ц (провадження № 61-48191св18).
На підтвердження відповідних витрат на правову допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг, акт прийому-передачі наданих послуг).
Отже, у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.
Водночас, у разі, якщо понесені особою витрати на професійну правничу допомогу не відповідають критеріям співмірності, то за обґрунтованим клопотанням іншої сторони суд може зменшити розмір указаних судових витрат.
Велика Палата Верховного Суду вказала, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, враховуючи з конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).
Зі змісту до рахунку- фатури №580 від 21.10.2024 року до договору про надання правничої допомоги №16/05 від 16.05.2023 року, вбачається детальний опис фактично виконаних робіт адвокатом, а саме: підготовка позовної заяви та додатків до неї, зустріч з клієнтом, консультація та ознайомлення з матеріалами справи.. Загальна вартість складає 7570,00 грн.
Оцінивши надані докази на підтвердження витрат на правничу допомогу, врахувавши складність справи, обсяг виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), час, витрачений адвокатом на виконання робіт, обсяг наданих адвокатом послуг та значення справи для сторони, з урахуванням вимог розумності та справедливості, та враховуючи те що судом першої інстанції вже було зменшено суму витрат на професійну правничу допомогу до 2000,00 грн, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для зміни розподілу судових витрат в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Рішення Шевченківського районного суду м. Харкова від 02 вересня 2025 року – змінити.
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» (ЄДРПОУ 43453613) заборгованість у загальному розмірі - 51012 (п`ятдесят одна тисяча дванадцять) грн 55 коп, яка складається із заборгованості за кредитним договором №22034000113807 від 26.02.2019 в сумі 28769,54 грн, де: заборгованості по тілу кредиту 26100,14 грн; прострочена заборгованість по відсоткам 1595,63 грн; збитки від інфляції 923,60 грн, 3% річних – 150,17 грн; заборгованість за кредитним договором №26209000430827 від 25.06.2019 в сумі 22243,01 грн, де заборгованості по тілу кредиту 9987,68 грн; прострочена заборгованість по відсоткам 11844,48 грн; збитки від інфляції 353,39 грн, 3% річних 57,46 грн.
У задоволені позову в іншій частині відмовити. 
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» (ЄДРПОУ 43453613) витрати зі сплати судового збору у розмірі 657 (шістсот п`ятдесят сім) грн 68 коп.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» (ЄДРПОУ 43453613) витрат понесених на професійну правничу допомогу у розмірі 2000 (дві тисячі) грн. 00 коп.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.
Головуючий:        О.Ю. Тичкова

Судді:          О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук