справа № 208/14758/25
провадження № 2-а/208/50/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2026 р.  м. Кам`янське

Заводський районний суд міста Кам`янського у складі
головуючого судді   Гречаної В.Г., 
при секретарі судового засідання   Агеєвій В.Г.,
позивача   ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кам`янське адміністративну справу за № 208/14758/25 за позовною заявою ОСОБА_1 до лейтенанта поліції Євдокимова Іллі Ігоровича та Головного Управління національної поліції у Дніпропетровській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення серія ЕНА № 5893318 від 08.10.2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП та закриття провадження у справі,-
ВСТАНОВИВ:

Представник позивача – адвокат Демінов Олег Ігорович, який діє в інтересах ОСОБА_2 звернувся до Заводського районного суду міста Кам`янського з адміністративним позовом до лейтенанта поліції Євдокимова Іллі Ігоровича та Головного Управління національної поліції у Дніпропетровській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення серія ЕНА № 5893318 від 08.10.2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП та закриття провадження у справі.
В обґрунтування позову зазначив, що позивач є особою з інвалідністю другої групи з дитинства з ураженням органів опори та руху. У зв`язку з чим постійно користується допомогою сусіда, який возить позивача як водій на транспортному засобі, який належить позивачу.
Позивач не погоджується з зазначеним вище рішенням інспектора Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області працівника патрульної поліції, оскільки він не винен, а постанова є необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню.
08.10.2025 року сусід позивача на ім`я ОСОБА_3 зупинився на пр. Свободи біля квіткового ринку, після чого пішов по справам, позивач залишився чекати в автомобілі «MAZDA 5», НОМЕР_1 . До нього підійшли поліцейські, попросили його посвідчення водія та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, позивач надав лише посвідчення особи з інвалідністю, оскільки не мав посвідчення водія з особою і не повинен був мати, так як не керував т/з.
Встановивши його особу шляхом внесення його даних у планшет, поліцейський Євдокимов І.І. (дані встановлені вже після отримання копії постанови) не повідомляв його про суть будь-яких порушень ПДР, про те, що буде розглядатися будь-яка справа про притягнення його до адміністративної відповідальності. Поліцейський лише щось роздрукував; як потім стало відомо, поліцейський роздрукував постанову та надав йому роздруковану постанову. Позивач відмовився її підписувати, оскільки не роз`яснили його прав, не повідомили про розгляд справи, позбавили можливості заявити клопотання та надати письмові пояснення та скористуватися при розгляді справи послугами захисника.
Поліцейський без будь-яких доказів притягнув позивача до адміністративної відповідальності, оскільки у поліцейського не може бути доказів, що саме позивач здійснив зупинку, цього поліцейський не бачив (та не міг бачити) та не надав відеозапису, з якого можливо встановити, що саме позивач керував ТЗ та здійснив зупинку ТЗ. Тобто позивача притягнуто до адміністративної відповідальності без будь-яких доказів, без роз`яснення йому його прав, передбачених зокрема ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП; позивача позбавили права ознайомитися з матеріалами справи та залучити до розгляду адвоката або іншого фахівця у сфері права.
Також поліцейський не повідомив про розгляд справи; розгляду справи взагалі не проводилося, лише була роздрукована постанова. Тобто 08 жовтня 2025 року поліцейський порушив право позивача на ознайомлення з матеріалами справи, порушив його право на захист, оскільки не повідомив про розгляд справи та не надав можливості запросити до участі у справі захисника, справу не розглядав, а тільки роздрукував постанову.
Окрім того поліцейські не повідомили йому про здійснення повної фінкації правопорушення.
Поліцейські, які не бачили, хто саме керував транспортним засобом, не з`ясовували у позивача, хто здійснив зупинку, чи був саме позивач за кермом на час зупинки, чи транспортним засобом керувала інша особа. Не з`ясовуючи будь-яких обставин справи, поліцейський лише роздрукував постанову, яка оскаржується.
У зв`язку з цим позивач змушений звернутися до суду з цим позовом для захисту своїх прав та просить суд скасувати незаконно винесену відносно позивача постанову.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.11.2025 р. адміністративну справу № 208/14758/25 було розподілено судді Гречаній В.Г.
Згідно із відповіддю № 2023987 від 19.11.2025 року позивач ОСОБА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
Ухвалою Заводського районного суду міста Кам`янського від 20.11.2025 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали.
24.11.2025 року представником позивача – адвокатом Деміновим О.І. усунуто недоліки, зазначені в ухвалі суду від 20.11.2025 року про залишення позовної заяви без руху.
Ухвалою Заводського районного суду міста Кам`янського від 26.11.2025 року відкрито провадження у справі № 208/14758/25 та призначено до судового розгляду.

02.12.2025 року представником відповідача Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області - Новіковою С.А.,через систему «Електронний суд», подано до суду відзив на позовну заяву, в якому вона просить відмовити в задоволенні позову, оскільки постанова про накладення адміністративного стягнення по справі винесена правомірно, зміст постанови відображає усі істотні ознаки складу адміністративного правопорушення. 
Також зазначила, що 08.10.2025 року за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122 КУпАП, інспектор Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області лейтенант поліції Євдокимов І.І. виніс постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 5893318.
Згідно п. 2 розділу III Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 № 1395 постанова у справі про адміністративне правопорушення, передбачено статтею 122 КУпАП виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.
Як вбачається з постанови про адміністративне стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 08.10.2025 серії ЕНА № 5893318, інспектором Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області лейтенантом поліції Євдокимовим І.І. зафіксовано, що 08.10.2025 о 15:58:15 год., м. Кам`янське, вул. Свободи, 53, водій ОСОБА_1 , здійснив зупинку транспортного засобу MAZDA 5, днз НОМЕР_1 , ближче 30 м від посадкового майданчика для зупинки маршрутних транспортних засобів, чим порушив п. 15.9.е ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 122 КУпАП.
Згідно п. 15.9.е ПДР України передбачено, що зупинка забороняється: е) ближче 30 м від посадкових майданчиків для зупинки маршрутних транспортних засобів, а коли їх немає - ближче 30 м від дорожнього знака такої зупинки з обох боків.
Згідно частини 1 статті 122 КУпАП передбачено наступне: Перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками., тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Таким чином, вважаємо, що у діях Позивача вбачається склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122 КУпАП.
При цьому, відповідно до ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Статтею 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні усіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Вважаємо, що постанова про адміністративне стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 08.10.2025 серії ЕНА № 5893318 відповідає вимогам ст. 283 КУпАП.
Поліцейський розглянув справу про адміністративне правопорушення, вчинене позивачем, з дотриманням всіх вимог чинного законодавства. Після виявлення факту порушення вимог Правил дорожнього руху України та зупинки транспортного засобу поліцейським було встановлено особу правопорушника, ступінь його вини; позивачу були роз`яснені його права, якими користується особа, що притягається до адміністративної відповідальності, під час розгляду справи. При цьому Позивач вів себе зухвало.
Тож, вважаємо, що пояснення позивача, викладені ним в позовній заяві, спробою уникнути встановленої законом адміністративної відповідальності, що є неприпустимим.
Відповідно до частини 5 статті 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Водночас, вважаємо, що постанова про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 08.10.2025 серії ЕНА № 5893318 складена з дотриманням вимог Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 № 1395.
Враховуючи вищевикладене просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В судових засіданнях позивач  ОСОБА_1 свої позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Також зазначив, що 08.10.2025 року він перебував у себе у дворі і займався машиною, як до нього підійшов не знайомий йому військовий, який повідомив, що живе недалеко від нього та сказав, що завтра від`їзджає на війну і хоче зробити рідним подарунок. Раніше цього військового він не знав та не бачив і як його звати не знає. Він відповів йому, що в нього немає водійського посвідчення, а військовий показав йому своє водійське посвідчення та сказав, що може сам сісти за кермо та поїхати разом з ним. Військовий сів за кермо та вони поїхали на пр. Свободи, де військовий припаркував автомобіль та пішов купувати квіти, а він пересів на водійське місце та слухав музику. В цей час до нього підійшли поліцейські і попросили в нього посвідчення водія та технічний паспорт на машину. Однак він повідомив їх, що прав та технічного паспорту на автомобіль він не має та надав їм посвідчення інваліда. Також сказав поліцейським, що він не є учасником дорожнього руху, так як не керував автомобілем, а просто в ньому сидів. Поліцейські на підставі наявного в нього посвідчення інваліда дитинства виписали постанову та наклали на нього адміністративне стягнення, яке він вважає незаконним, оскільки особисто сам ніяких порушень не вчиняв, так як не керував транспортним засобом. Вважає, що так як він є власником транспортного засобу, то може і має право сидіти в ньому там, де йому хочеться. Будь-яких доказів того, що він керував транспортним засобом поліцейські йому не надали, а взагалі грубо порушили його права. Вважає, що на підставі просто наявного в нього посвідчення інваліда не могли і не мали права притягнути його до адміністративної відповідальності. Військовий повернувся до автомобіля вже після того, як поліцейські поїхали і вони разом повернулися у двір, де він мешкав. Також зазначив, що можливо машина й була зупинена з порушенням правил дорожнього руху, але вважає, що оскільки він є інвалідом з дитинства, то поліцейський, враховуючи його стан, міг би просто обмежитись усним попередженням. Просить суд скасувати постанову, яка є незаконною.

Представник позивача – адвокат Демінов О.І. в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги у повному обсязі та просив їх задовольнити. Зазначив, що під час розгляду поліцейськими справи про адміністративне правопорушення, за наслідком якої було складено оскаржувану постанову, працівниками патрульної поліції були грубо порушенні норми чинного законодавства, в тому числі й Конституції України.
Також наголосив, що оскільки позивач не мав при собі документа учасника дорожнього руху, тобто в нього не було ані посвідчення водія, ані технічного паспорту на транспортний засіб, тому оскаржувана постанова була складена лише на підставі посвідчення інваліда дитинства. Окрім того, під час розгляду справи не були роз`яснені його права, в тому числі право на захист. Будь-яких належним доказів вини позивача у вчиненні адміністративного правопорушення у працівників поліції не було. Навіть коли вони під`їхали, то машина вже стояла і хто був саме винуватцем у зупинці транспортного засобу з порушенням правил дорожнього руху не відомо. Вважає постанову необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню
Представник відповідача Головного Управління Національної поліції в Дніпропетровській області Новікова С.А у своєму відзиві просила відмовити в задоволенні позову та розгляд справи проводити без участі представника.
30.03.2026 року у судовому засіданні після судових дебатів, суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення. На підставі ч.2 ст. 227 КАС України ухвалення судового рішення було відкладено та визначено дату та час судового засідання, в якому буде відбуватися проголошення судового рішення, про що учасники справи були повідомлені у спосіб, встановлений КАС України.
Суд, вислухавши думку учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши обставини в адміністративній справі, при дотриманні норм матеріального і процесуального права, дійшов наступних висновків.
За змістом ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.
Судом встановлено, що 08.10.2025 року, інспектором Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області лейтенантом поліції Євдокимовим І.І. зафіксовано, що 08.10.2025 о 15:58:15 год., в м. Кам`янське, вул. Свободи, 53, водій ОСОБА_1 , здійснив зупинку транспортного засобу MAZDA 5, днз НОМЕР_1 , ближче 30 м від посадкового майданчика для зупинки маршрутних транспортних засобів, чим порушив п. 15.9.е ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 122 КУпАП, за що відносно нього було складено постанову серії ЕНА № 5893318 та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340,00 грн 
Не погоджуючись із зазначеною постановою, позивач звернувся з даним позовом до суду про її скасування із зазначених у позовній заяві підстав.
Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» (далі - Закон № 3353-XII) визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
За приписами частини другої статті 19 Конституції Україниоргани державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з пункту 8 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
За пунктом 1.3.Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року N 1306, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. 
Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства по справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху і експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. ст.283 і 284 КУпАП. В ньому повинні бути докази, на яких базується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, і вказати мотиви не взяття до уваги інших доказів, на які посилається правопорушник чи висловлені останнім доводи.
Згідно з пункту 8 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Відповідно до вимог ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управлінн.
Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства по справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху і експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. ст.283 і 284 КУпАП. В ньому повинні бути докази, на яких базується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, і вказати мотиви не взяття до уваги інших доказів, на які посилається правопорушник чи висловлені останнім доводи.
Згідно з пунктом 1 статті 247 КУпАП  обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Стаття 69 КАС України передбачає, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.
Стаття 245 КУпАП передбачає, що завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
За змістом ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ч.1 ст.268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Так, у відповідності до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, коли маються підстави для звільнення від доказування.
Відповідно до ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів та показаннями свідків.
Суд зазначає, що обумовлений ч. 2 ст. 77 КАС України обов`язок суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності не звільняє позивача від обов`язку довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, у визначеному ч. 1 зазначеної статті порядку.
Для підтвердження правомірності притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та спростування доводів позивача по справі, викладених ним у своєму позові, представником відповідача до свого відзиву додано відеофайли фіксації адміністративного правопорушення.
Зазначений відеозапис було здійснено працівником патрульної поліції під час виконання своїх службових обов`язків на виконання вимог п.5 розділу ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України 18.12.2018 № 1026.
Враховуючи застосування поліцейськими технічних засобів відеозапису, який здійснено відповідно до вимог закону і можливий для відтворення, вказаний відеозапис суд визнає належним і допустимим доказом у даній справі.
З оглянутих безпосередньо в судовому засіданні відеозаписів вбачається, що коли працівники патрульної поліції підійшли до автомобіля, то ОСОБА_1 перебував за кермом автомобіля. Працівником поліції було роз`яснено позивачу, які саме правила дорожнього руху ним порушено, однак останній почав наголошувати на тому, що він не є учасником дорожнього руху, є інвалідом і його сюди привіз знайомий, якого він просто чекає. Також на вимогу працівників поліції надати водійське посвідчення та технічний паспорт на транспортний засіб зазначив, що він не учасник дорожнього руху та в нього є лише посвідчення інваліда дитинства, яке й було надано працівникам поліції. На підставі наданого посвідчення інваліда було встановлено, що ОСОБА_1 є власником транспортного засобу, в якому останній безпосередньо перебував. 
Водія транспортного засобу встановлено не було, оскільки людина, яка нібито привезла ОСОБА_1 так і не прибула.
Окрім того, на відео ОСОБА_1 зазначав поліцейським, що оскільки він є власником транспортного засобу, то має право в ньому сидіти там, де хоче.
Від отримання постанови та підпису ОСОБА_1 відмовився, зазначаючи, що він не керував транспортним засобом і не може бути суб`єктом адміінстративного правопорушення, оскільки взагалі не є учасником дорожнього руху .
Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 , який є власником транспортного засобу, та який безпосередньо перебував за кермом автомобіля, а водій, на якого він вказував працівникам поліції, не відомий та не перебував біля автомобіля тривалий час, а тому працівниками поліції його правомірно притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення п. 15.9 Правил Дорожнього руху.
Відповідно до п. 15.9 е Правил Дорожнього руху України, де зазначено, що зупинка транспортних засобів заборонена ближче 30 м від посадкових майданчиків для зупинки маршрутних транспортних засобів, а коли їх немає — ближче 30 м від дорожнього знаку такої зупинки з обох боків.
Складена працівниками поліції постанова про притягнення до адміністратвної відповідальності повністю відповідає вимогах чинного законодавства та складена з дотриманням усіх норм законодавства.
Також суд зазначає, що у своїй заяві позивач ОСОБА_1 вказав, що за кермом автомобіля перебував його сусід, який привіз ОСОБА_1 по справам. Під час судового розгляду справи, позивачем зазначено, що він прибув на місце вчинення правопорушення з невідомим йому військовим, який після зупинки транспортного засобу пішов купувати квіти рідним, оскільки хотів зробити подарунки. На оглянутому безпосередньо в судовому засіданні відеозаписі з нагрудних камер поліцейських, які додані представником відповідача до свого відео, ОСОБА_1 вказує працівникам поліції, що за кермом автомобіля був його знайомий. 
Такі зміни в поясненнях та у викладені фактичних обставин справи, суд розцінює лише як навмисні дії позивача, які спрямовані на введення суду в оману з метою уникнення відповідальності. 
Окрім того суд зазначає, що відповідно до норм КУпАП власника (відповідальну особу) транспортного засобу може бути притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення правил зупинки, стоянки та паркування у випадку, якщо особу водія не встановлено.
Таким чином, оскільки особу водія працівниками патрульної поліції не встановлено, а встановлено особу позивача, який виявився власником транспортного засобу, то саме його було притягнуто за порушення правил дорожнього руху.
Посилання позивача на той факт, що він був без посвідчення водія та технічного паспорту, однак за ці правопорушення його не притягнуто до відповідальності, суд не приймає до уваги, оскільки в даному випадку у працівників поліції були відсутні будь-які докази того, що він безпосередньо керував транспортним засобом, а тому притягнення ОСОБА_1 за вчинення зазначених правопорушенням в даному випадку було б порушенням чинного законодавства.
Щодо твердження захисника Демінова О.І. про те, що працівниками поліції не повідомлено ОСОБА_1 взагалі про ведення відео фіксації правопорушення, суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати такі технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення, як, зокрема, фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень. Вказані технічні прилади та технічні засоби поліція може закріплювати на однострої.
Згідно п. 5 розділу ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища. При цьому названа Інструкція не містить будь-яких застережень про те, що включення відеореєстратора неможливе без попереднього попередження особи, яку він фіксує.
Таким чином, не повідомлення працівником поліції про здійснення повної фіксації на боді камеру правопорушення, не є порушенням, яке б було підставою для скасування винесеної постанови.
Окрім того, ОСОБА_1 працівниками поліції роз`яснено суть адміністративного правопорушення, а його доводи про те, що він не є учасником дорожнього руху ніяким чином не спростовують факту порушення правил стоянки та зупинки транспортного засобу, власником якого він є. 
Пунктом 11 ч.1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначає, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Згідно п.1,9 Правил дорожнього руху України особи, які порушують ці правила, несуть відповідальність згідно із законодавством. 
Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі по тексту - КУпАП) є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
У статті 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу, у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.
Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, зокрема, поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчинення якого передбачена чинним законодавством.
Відповідно до ч. 1 ст. 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. 
Як вбачається із позовної заяви, Позивач вважає оскаржувану постанову протиправною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки Відповідачем не було повно з`ясовано обставини, що мають значення для вирішення справи, висновки, викладені відповідачем у постанові не відповідають фактичним обставинам справи, на момент складання відповідачем оскаржуваної постанови доказів вчинення адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч.1 ст.122 КУпАП, не було.
Проте, дані обставини спростовуються дослідженими в судовму засіданні відеозаписами з нагурдних камер поліцейських, які долучені до відзиву на позовну заяву. 
Таким чином, встановлені по справі обставини та досліджені судом докази у їх сукупності свідчать про обґрунтованість притягнення Позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП, а відтак позовні вимоги про скасування постанови серії ЕНА ЕНА № 5893318 від 08.10.2025 року по справі про адміністративне правопорушення задоволенню не підлягають.
Згідно зі ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Повноваження адміністративного суду у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності, визначені ст. 286 КАС України.
Так, відповідно до ч.3 ст.286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:
1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;
2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);
3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;
4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що оскаржувана постанова винесена уповноваженою особою, яка мала право розглядати справу про адміністративне правопорушення, з дотриманням правил чинного законодавства, на підставі наявних доказів про адміністративне правопорушення, на основі яких було встановлено винність ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП та немає підстав для скасування відповідної постанови, оскільки доказів, які мали спростувати факт наявності адміністративного правопорушення та обставини, що виключають адміністративну відповідальність, позивачем в межах розгляду даної справи не надано.
Таким чином, суд вважає, що постанова по справі про адміністративне правопорушення в даному випадку винесена у межах повноважень Відповідача в порядок та спосіб, визначений КУпАП із дотриманням встановленої процедури та з урахуванням усіх обставин у справі, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат та з урахуванням того, що суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення даного адміністративного позову, всі судові витрати слід покласти на позивача згідно до вимог ст.139 КАС України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст.2-16, 19-20, 77, 139, 159-167, 193, 227-228, 250-251, 255, 286, 292, 293, 295 КАС України, ст. ст. 126.251 КУпАП, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до лейтенанта поліції Євдокимова Іллі Ігоровича та Головного Управління національної поліції у Дніпропетровській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення серія ЕНА № 5893318 від 08.10.2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП та закриття провадження у справі - відмовити.
Повний текст рішення виготовлено та проголошено 03.04.2026 року о 14: 55 год.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України - http://zv.dp.court.gov.ua .

Суддя    В.Г.Гречана