Справа №521/22422/25
Провадження №2-а/521/47/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2026 року м. Одеса
Хаджибейський районний суд міста Одеси у складі: 
головуючого судді Тополевої Ю.В., 
за участю секретаря Онуфрієнко К.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали адміністративної справи за позовом  ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про скасування постанови про адміністративне правопорушення, –

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Хаджибейського районного суду міста Одеси із позовом до  ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про скасування постанови про адміністративне правопорушення, в якому просив: 1. Визнати протиправною та скасувати Постанову ІНФОРМАЦІЯ_3 № R261862 від 19.12.2025 р. по справі про адміністративне правопорушення, про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП; 2. Стягнути на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 сплачений судовий збір у сумі 605,60 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 4500 грн.; 3. Повернути ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 сплачений штраф у розмірі 8500 грн. за квитанцією до платіжної інструкції № 53737003 від 29.12.2025 р. 
Обґрунтовуючи позов позивач зазначив наступне. 
30 листопада 2025 р. позивач помітив у своєму додатку «Резерв+» інформацію про його перебування у розшуку Територіальним центром комплектування та соціальної підтримки. Намагаючись за допомогою функціоналу Додатку з`ясувати за що саме позивача розшукує ТЦК та СП, він натрапив на заяву про визнання правопорушення у додатку «Резерв+». Оскільки із запропанованої заяви у Додатку не було зрозуміло за яке саме порушення ТЦК та СП розшукує позивача, маючи на меті отримати додаткову інформацію, позивач у Додатку погодився із поданням заяви (не розуміючи із змісту наявної інформації в додатку «Резерв+» суті інкримінованого йому правопорушення), після чого 19.12.2025 р. отримав Постанову № R261862 по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП, а саме: «не став на військовий облік за новою адресою, ст. 37 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу». Позивач вказує, що у шапці Постанови міститься інформація про його зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 . Вказує, що відповідна адреса є зареєстрованим місцем його проживання з травня 2012 р. та по теперішній момент, протягом часу з 2012 року зареєстроване місце проживання не змінювалось. Разом із цим зазначив, у 2024 році змінив місце фактичного проживання тимчасово на адресу: АДРЕСА_2 , про що повідомляв ІНФОРМАЦІЯ_4 , у якому перебуває на обліку, при цьому зареєстроване місце проживання не змінював. Спинул ОСОБА_2 звертає увагу, що відповідно до відомостей з додатку Резерв+, про зміну фактичної адреси тимчасово на: АДРЕСА_2 , при оновленні даних повідомив 10.07.2024 р., тобто майже за півтора року до дня винесення Постанови. Після чого 03.06.2025 року отримував паперовий військово-обліковий документ за підписом керівника ІНФОРМАЦІЯ_4 , і на той момент не отримав жодного зауваження з приводу порушень щодо перебування на обліку, хоча інформація з додатку Резерв+ на той момент була у уповноважених осіб відповідного ІНФОРМАЦІЯ_4 . Таким чином, позивач вважає Постанову № R261862 по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП від 19.12.2025 р. протиправною, безпідставною та такою, що підлягає скасуванню.
12 лютого 2026 року представник ІНФОРМАЦІЯ_2 подав до суду відзив із запереченнями щодо позову, обґрунтовані тим, що згідно з даними Оберігу ОСОБА_1 знаходиться на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_4 з 24.12.2013 р., підлягає призиву на військову службу під час мобілізації. В реєстрі вказана інформація, що позивач змінив місце проживання і не став на військовий облік у ТЦК та СП протягом 7 днів, чим порушив правила військового обліку (ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»). Позивач підтвердив, що у 2024 році він змінив місце фактичного проживання тимчасово на адресу: АДРЕСА_2 , про що повідомляв через ІНФОРМАЦІЯ_4 , у якому перебуває на обліку. Звернув увагу суду, що будинок за адресою: АДРЕСА_2 , тобто позивачу необхідно було стати на облік в ІНФОРМАЦІЯ_4 . Також звернув увагу, що позивач направив заяву про визнання правопорушення у додатку «Резерв+» чим підтвердив факт правопорушення. 
Спинул ОСОБА_2 та його представник у відкрите судове засідання не з`явились, будучи повідомленими належним чином про дату, час і місце розгляду справи. Представник позивача подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позов просила задовольнити в повному обсязі.
Представник ІНФОРМАЦІЯ_2 у відкрите судове засідання не з`явився, будучи повідомленим належним чином про дату, час і місце розгляду справи. 
Представник ІНФОРМАЦІЯ_1 у відкрите судове засідання не з`явився, будучи повідомленим належним чином про дату, час і місце розгляду справи. 
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги до  ІНФОРМАЦІЯ_2  є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до ст. 3 КАС України порядок здійснення адміністративного судочинства встановлюється Конституцією України, цим Кодексом та міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно ст. 6 КАС України суд, при вирішенні справи керується, принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
Судом встановлено, що 19 грудня 2025 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_3 винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення № R261862 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, якою накладено стягнення у вигляді штрафу у сумі 17000.00 грн. (а.с. 7-8).
Зі змісту постанови вбачається наступне: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ; задеклароване/зареєстроване місце проживання (перебування): АДРЕСА_1 . Документ, що посвідчує особу: паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Балтським РВ УМВС України в Одеській області 01.04.2004 р., РНОКПП НОМЕР_1 . Дата надходження від особи заяви, в якій вона зазначає що не оспорює допущене порушення та згодна на притягнення її до адміністративної відповідальності за її відсутності: 18.12.2025 р. Спосіб надходження заяви: Через електронний кабінет призовника, військовозобов?язаного, резервіста. Короткий зміст заяви: Повідомлення про вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з порушенням правил військового обліку (законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію). Постановою установлено, що за результатом вивчення відомостей та реєстрової інформації Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов?язаних та резервістів, ОСОБА_1 не став(ла) на військовий облік за новою адресою (ст. 37 ЗУ «Про військовий обов?язок і військову службу»), чим допустив(ла) порушення правил військового обліку. 
Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо удосконалення механізмів притягнення осіб до адміністративної відповідальності за порушення правил військового обліку та законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 13.03.2025 року, який набув чинності 17 квітня 2025 року були внесені зміни в процедуру притягнення осіб до адміністративної відповідальності за порушення правил військового обліку та законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.
Зокрема відповідно до ч. 6-8 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення в особливий період адміністративних правопорушень, передбачених статтями 210, 210 -1 цього Кодексу, розгляд яких віднесено до компетенції територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіональних органів Служби безпеки України (у частині правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України), якщо особа не з`явилася без поважних причин або не повідомила причину неприбуття на виклик територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце виклику, та за наявності у територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України підтвердних документів про отримання особою виклику.
Протокол не складається у разі вчинення в особливий період адміністративних правопорушень, передбачених статтями 210 і 210 -1 цього Кодексу, розгляд яких віднесено до компетенції територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління та регіональних органів Служби безпеки України (у частині правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України), уповноваженого Головою Служби зовнішньої розвідки України підрозділу Служби зовнішньої розвідки України (у частинi правопорушень, вчинених військовозобов`язаними Служби зовнішньої розвідки України), якщо особа подала відповідну заяву, в якій вона не оспорює допущене порушення та згодна на притягнення її до адміністративної відповідальності за її відсутності.
У випадках, передбачених частинами шостою і сьомою цієї статті, уповноважені посадові особи після отримання підтвердних документів про отримання особою виклику або відповідної заяви виносять постанову у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.
Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення. Положення цієї частини не застосовуються у разі притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185 -3 цього Кодексу, правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксованих за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, та правопорушень, передбачених статтею 132 -2цього Кодексу, або порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису), а також правопорушень, передбачених статтями 210 і 210 -1 цього Кодексу, у випадках, якщо особа не оспорює допущене порушення, згодна на притягнення її до адміністративної відповідальності за її відсутності та подала про це відповідну заяву.
Постанова у справі про адміністративне правопорушення складається у двох екземплярах, один з яких вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби здійснюється на підставі Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, що також передбачено ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Відповідно до ст. ст. 1, 3 Закону №2232-ХІІ військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України. Виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закони України «Про оборону України», «Про Збройні Сили України», «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію».
Громадяни України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані зокрема виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.
Порядок організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також Правила військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів затверджені постановою Кабінету Міністрів України віл 30 грудня 2022 року № 1487.
Статтею 235 КУпАП визначено, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України). Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.
Згідно ч. 10 ст. 1 Закону № 2232 -XII громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу розвідувальних органів України для оформлення військово-облікових документів, взяття на військовий облік, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів.
Адміністративна відповідальність за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку передбачена ст. 210 КУпАП: порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку - тягне за собою накладення штрафу від двохсот до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, - тягне за собою накладення штрафу від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період - тягне за собою накладення штрафу від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Згідно зі ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.
Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення, відповідно до ст. 245 КУпАП, є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень.
В силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.
Згідно ст. 62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Суд зазначає, що висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення, а також відповідати принципу законності. 
Судом встановлено, що підставою для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 3 ст. 210 КУпАП стало те, що останній не став на військовий облік за новою адресою.
В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 2012 року. у 2024 році змінив місце фактичного проживання тимчасово на адресу: АДРЕСА_2 , про що повідомляв ІНФОРМАЦІЯ_4 при оновленні даних 10.07.2024 р.
Так, відповідно до ч. 2 ст. 14 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» взяття громадян України на військовий облік призовників здійснюється у районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки за місцем проживання.
Відповідно до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»:
місце перебування - житло або спеціалізована соціальна установа для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, у якому особа, яка отримала довідку про звернення за захистом в Україні, проживає строком менше шести місяців на рік або отримує соціальні послуги;
місце проживання - житло з присвоєною у встановленому законом порядку адресою, в якому особа проживає, а також апартаменти (крім апартаментів у готелях), кімнати та інші придатні для проживання об`єкти нерухомого майна, заклад для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, стаціонарна соціально-медична установа та інші заклади соціальної підтримки (догляду), в яких особа отримує соціальні послуги.
Згідно ч. 6 ст. 29 ЦК України фізична особа може мати кілька місць проживання.
Відповідно до ст. 6 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання.
Отже, місце проживання особи має бути зареєстровано.
Як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови, місце проживання позивача зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 , що територіально відноситься до Хаджибейського (Малиновського) району м. Одеси 
З копії паспорта позивача та витягу з реєстру територіальних громад від 27.12.2025 року вбачається, що зареєстроване місце проживання позивача не змінювалось.
Згідно відомостей з Військово-облікового документа (тимчасове посвідчення № НОМЕР_3 ), 24.12.2013 року позивача було взято на військовий облік ІНФОРМАЦІЯ_4 , тобто за місцем реєстрації.
Згідно відомостей з Військово-облікового документа (№ 100320230640554800114) від 03.06.2025 року вбачається, що відповідач перебуває на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Пунктом 23 Постанови КМУ №1487 від 30.12.2022 «Про затвердження Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів» визначено, що призовники, військовозобов`язані та резервісти в разі зміни адреси їх місця проживання або інших персональних даних зобов`язані особисто в семиденний строк повідомити про такі зміни відповідним органам, де вони перебувають на військовому обліку, зокрема у випадках, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 7 лютого 2022 р. № 265 «Деякі питання декларування і реєстрації місця проживання та ведення реєстрів територіальних громад», через центри надання адміністративних послуг та інформаційно-комунікаційні системи.
Встановлено, що Закон України ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» до 19 травня 2024 року не визначав строку виконання громадянами України військового обов`язку, зокрема і щодо виконання правил військового обліку.
Проте, з 19 травня 2024 року в Законі №2232-ХІІ діє положення ч. 10 ст. 1, яким визначено, що громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані, зокрема: уточнити протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, свої персональні дані через центр надання адміністративних послуг або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки; виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.
Тобто, з 19 травня 2024 року встановлено 60-денний строк уточнити громадянам України свої дані щодо виконання військового обов`язку, що включає виконання правил військового обліку, і одночасно введено норму, яка передбачає сувору адміністративну відповідальність за невиконання цих правил в умовах особливого періоду.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 у 2024 році тимчасово змінив місце фактичного проживання на адресу: АДРЕСА_2 .
На виконання вимог закону про уточнення своїх персональних даних, а також п. 23 Постанови КМУ №1487 від 30.12.2022 «Про затвердження Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів» ОСОБА_1 10.07.2024 року повідомив ІНФОРМАЦІЯ_7 , у якому перебуває на обліку, про тимчасову зміну адресу фактичного проживання, що підтверджується витягом з додатку Резерв +.
Разом із цим, судом встановлено, що зареєстроване місце проживання ОСОБА_1 не змінював, відтак, перебування останнього на військовому обліку за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідає приписам ст. 14 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу».
Крім того, суд звертає увагу, що ч. 3 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що призовники, військовозобов`язані та резервісти після прибуття до нового місця проживання зобов`язані в семиденний строк стати на військовий облік.
Як вже зазначено вище, в силу ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце проживання особи має бути зареєстроване у визначений законом спосіб.
При цьому, зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він «не став за новою адресою (ст. 37 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу», чим допустив порушення правил військового обліку».
Тобто, правопорушення про яке зазначено у постанові: «не став за новою адресою» не відповідає диспозиції інкримінованого правопорушення, визначеного ст. 37 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу».
Крім того, в фабулі постанови про адміністративного правопорушення не зазначено адреси нового місця проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності а також не вказаний пункт статті Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», яку позивач ймовірно порушив.
Суд також звертає увагу, що відповідно до ч. 9 ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення за вчинення в особливий період правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 цього Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше одного року з дня його вчинення.
Так, ОСОБА_1 повідомив ІНФОРМАЦІЯ_7 про тимчасову зміну адресу фактичного проживання 10.07.2024 року, при цьому, оскаржувану постанову було складено лише 19.12.2025 року, тобто поза межами накладення адміністративного стягнення.
Згідно п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
Згідно з ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Стаття 72 КАС України передбачає, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Європейським судом з прав людини зазначено, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.
Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23).
Відповідно до статті 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Враховуючи, що в ході розгляду справи відповідачем, на якого у даному випадку покладено обов`язок щодо доказування, не доведено правомірності прийнятого стосовно позивача рішення, суд дійшов висновку про необхідність скасування постанови із закриттям провадження в справі про адміністративні правопорушення.
Згідно з ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Позивачем під час звернення до суду сплачено судовий збір у розмірі 605,60 грн.
Постановою Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року по справі №543/775/17 (провадження № 11-1287апп18) встановлено, що в контексті фактичних обставин справи та зумовленого ними застосування норм процесуального права, що у справах щодо оскарження постанов про адміністративне правопорушення у розумінні положень ст. ст. 287, 288 КУпАП, як в інших справах, які розглядаються судом у порядку адміністративного позовного провадження, слід застосувати ст. ст. 2-5 Закону України «Про судовий збір», як і пільг за подання позовної заяви у цих правовідносинах не передбачають. З огляду на необхідність однакового підходу у визначенні розміру судового збору, який підлягає застосуванню у справах щодо накладення адміністративного стягнення, він складає за подання такої позовної заяви 0,2 прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Згідно із ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
З огляду на положення статей 132, 139 КАС України, з урахуванням сплати позивачем судового збору за подання даного позову до суду та задоволення позовних вимог позивача, на користь останнього підлягають відшкодуванню понесені ним витрати по сплаті судового збору, у визначенні розміру судового збору, який підлягає застосуванню у справах щодо накладення адміністративного стягнення. 
Крім того, позивачем по за оскаржуваною Постановою R261862 від 19.12.2025 р. був сплачений штраф в сумі 8500,00 гривень. Враховуючи те, що постанова винесена ІНФОРМАЦІЯ_8 підлягає скасуванню, суд вважає за необхідне повернути позивачу сплачені кошти.
Керуючись ст. ст. 2, 5 - 9, 72 - 77, 90, 210, 243-246, 250, 251, 286 КАС України, суд –

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов  ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про скасування постанови про адміністративне правопорушення – задовольнити.
Скасувати постанову начальника  ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 за № R261862 від 19.12.2025 р. по справі про адміністративне правопорушення, про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення – закрити.
Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_5 , Код ЄДРПОУ НОМЕР_4 , адреса місцезнаходження: АДРЕСА_3 , за рахунок бюджетних асигнувань на користь  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_4 судовий збір в розмірі 605 (шістсот п`ять) гривні 60 копійок.
Стягнути з Державної Казначейської служби України на користь  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_4 за рахунок Державного бюджету України шляхом безспірного списання коштів з єдиного казначейського рахунку в сумі 8500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень 00 копійок, які були зараховані на рахунок НОМЕР_5 відповідно до квитанції № 53737003 від 29.12.2025 в якості оплати штрафу за постановою R261862 від 19.12.2025 року.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя         Ю.В. Тополева