ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/9883/25  Номер провадження 22-ц/814/1067/26	Головуючий у 1-й інстанції Бугрій В.М.  Доповідач ап. інст. Лобов О. А.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2026 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий суддя Лобов О.А.
судді: Дорош А.І., Триголов В.М.
за участю секретаря судового засідання Грицак А.Я.
розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у м.Полтаві справу за апеляційною скаргою адвокатки Лазарєвої Марини Юріївни, представниці ОСОБА_1 , на ухвалу Шевченківського районного суду м.Полтави від 15 жовтня 2025 року (час ухвалення судового рішення та дата виготовлення повного текста судового рішення не зазначені) у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 , служба у справах дітей Шевченківської районної у м.Полтаві ради про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

у с т а н о в и в :

У червні 2025 ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення юридичного факту, просив ухвалити рішення, яким встановити факт, що ОСОБА_1 самостійно виховує і утримує неповнолітню дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Заявлені вимоги обгрунтовані тим, що неповнолітня донька проживає разом з ним, перебуває на його утриманні, оскільки її мати ОСОБА_2 самоусунулася від виконання своїх батьківських обов?язків, її місце знаходження невідоме.
Встановлення факту самостійного виховання необхідне заявнику для реалізації прав, передбачених статтею 23 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Полтави від 15 жовтня 2025 року провадження по справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні закрито на підставі  п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України.

В апеляційній скарзі адвокатка Лазарєва М.Ю., представниця ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги викладені обставини і доводи поданої заяви про встановлення юридичного факту і стверджується, що висновок суду про існування обставин для закриття справи з підстав, передбачених п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України, є помилковим, оскільки згідно приписів ст.1, ст.23, ст.26 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» факт самостійного виховання дитини встановлюється виключно рішенням суду. 
Окрім того, суд першої інстанції, закриваючи провадження у справі, не зазначив всупереч приписам ст.256 ЦПК України, до юрисдикції якого суду відноситься розгляд цієї справи.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив. Відповідно до частини третьої статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Апеляційний суд, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, з таких підстав:
Відповідно п.6 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.379 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції у разі порушення судом першої інстанції норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права. 
Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що «Ухвалою Шевченківського (Октябрського) районного суду міста Полтави від 20 червня 2024 року відмовлено у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні.
Постановою Полтавського апеляційного суду від 04.02.2025 року ухвалу Шевченківського (Октябрського) районного суду міста Полтави від 20 червня 2024 року залишено без змін.
Апеляційний суд дійшов висновку про наявність спору про право, а саме спору між батьками, зокрема в утриманні та вихованні дитини, що підлягає розгляду в порядку позовного провадження.
Ухвалою Верховного Суду від 10.03.2025 року відмовлено у відкриття касаційного провадження та викладена позицієя яка збігається з апеляційною інстанцією.
Отже заява про встановлення факту з тих же підстав, і з тими сторонами була вже досліджена і в апеляційному порядку і в касаційному.
…
Заявлені вимоги, пов`язані з доведенням існування підстав для визнання (підтвердження) за ним певного соціально-правового статусу - батька, який самостійно виховує дитину.
За положеннями п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Вирішуючи питання про наявність підстав для закриття провадження в справі згідно з п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України підлягає з`ясуванню чи належить справа до юрисдикції суду загальної юрисдикції згідно з ст. 19 ЦПК України. Відповідно, підставою для закриття провадження в справі згідно з вказаною нормою, є віднесення розгляду справи в порядку іншого судочинства.
З матеріалів справи вбачається, що апеляційний суд залишив ухвалу першої інстанції про відмову у відкритті провадження без змін у даній справі, а тому на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, у зв`язку з тим, що справа не підлягає розгляду в порядку окремого судочинства (спір про право). У постанові Верховного Суду зроблено висновок про те, що дана справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.»

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд керується такими міркуваннями.
У постанові Верховного Суду від 20 січня 2025 року (справа № 296/12456/23) розтлумачено поняття «справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства» наступним чином:
«Приписи закону «суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства» (пункт 1 частини першої статті 186 ЦПК України), «суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства» (пункт 1 частини першої статті 255 ЦПК України) стосуються як позовів, які не можна розглядати за правилами цивільного судочинства, так і тих позовів, які суди взагалі не можуть розглядати.
Поняття «спір, який не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства» слід тлумачити в більш широкому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, так і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду.
Право на доступ до суду не є абсолютним. Воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов, за яких суд повноважний розглядати позовну заяву. Такі обмеження не можуть шкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою.»
Як убачається з матеріалів справи (а.с.71-81), ОСОБА_1 у червні 2024 року вже звертався до суду із аналогічною заявою в порядку окремого провадження (справа № 554/6391/24). Ухвалою судді Октябрського районного суду м.Полтави від 20 червня 2024 року, залишеною без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 04 лютого 2025 року, відмовлено у відкритті провадження з підстав, передбачених ч.4 ст.315 ЦПК України (вбачається спір про право). Судовими рішеннями у вказаній справі зроблений висновок, що заявлені ОСОБА_1 вимоги підлягають розгляду в порядку позовного провадження.
Отже, у будь-якому випадку подана ОСОБА_1 заява підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Стаття 255 ЦПК України не містить такої підстави для закриття провадження у справі окремого провадження як наявність ухвали суду про відмову у відкритті провадження у справі за заявою тієї ж особи з такими ж вимогами.
Отже, суд першої інстанції, вирішуючи питання про можливість розгляду поданої заяви, мав діяти у відповідності до приписів ч.4 ст.315 ЦПК України. 
Враховуючи наведене, апеляційний суд приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції є передчасною і помилковою, тому вона підлягає скасуванню, а матеріали справи - поверненню до суду першої інстанції для продовження розгляду. 
Під час розгляду справи по суті суд має врахувати судову практику з розгляду заяв про встановлення факту самостійного виховання дитини.
Керуючись ст.367, п.6 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.379, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд
У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу адвокатки Лазарєвої Марини Юріївни, представниці ОСОБА_1 , задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м.Полтави від 15 жовтня 2025 року скасувати, справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 , служба у справах дітей Шевченківської районної у м.Полтаві ради, про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні повернути до Шевченківського районного суду м.Полтави для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 23 лютого 2026 року

Головуючий суддя О. А.Лобов

Судді: А.І.Дорош

В.М.Триголов