Справа № 569/9579/25

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2026 року 

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:
головуючого судді - Тимощука О.Я., 
при секретарі – Ковальчук О.Б.,
за участю позивача – ОСОБА_1 ,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в мiстi Рiвне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про зняття арешту з майна та виключення відомостей з реєстру, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до Відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, в якому просить зняти арешт з нерухомого майна належного йому на праві власності, накладеного постановою Відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження б/н від 30.11.2009 року і вчинити дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.
В обґрунтування позовних вимог вказує, що у нього виникла необхідність здійснити реєстраційні дії з нерухомим майном, власником якого він є, однак такі дії вчинити виявилось неможливим, оскільки на його майно накладено арешт.
Для з`ясування обставин накладення арешту на майно він звернувся до Відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції із відповідною заявою, в якій просив вказати підстави накладення арешту на його майно.
27.03.2025 року йому надійшла відповідь за № 71071 щодо розгляду вищезазначеної заяви, в якій відповідач повідомив, що дійсно наявний арешт нерухомого майна ОСОБА_1 на підставі постанови б/н від 30.11.2009 року виданої Відділом державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції. проте неможливо ідентифікувати хто та з яких підстав виносив постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, оскільки згідно відомостей Автоматизованої системи виконавчого провадження у Відділі перебували виконавчі провадження про стягнення з ОСОБА_1 , однак в межах відповідних виконавчих проваджень постанова про арешт майна боржника від 30.11.2009 року не виносилась. Крім того, зазначив, що у Відділі відсутні будь-які виконавчі провадження де боржником є ОСОБА_1 . Додатково роз`яснив, що підстави для зняття арешту з усього майна встановлені ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», тому у відповідача відсутні законні підстави для зняття арешту майна позивача згідно його клопотання.
Вважає протиправною бездіяльність відповідача, що є підставою для звернення до суду з даним позовом.
18.07.2025 року через підсистему «Електронний суд» представником відповідача ОСОБА_2 подано відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначає, що згідно з відомостями, що містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, встановлено, що на підставі постанови № б/н від 30.11.2009 року Відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції, накладено арешт на все нерухоме майно, що належить ОСОБА_1 . Однак, за даними, що містяться в Автоматизованій системі виконавчого провадження (далі – АСВП), відсутні виконавчі провадження щодо боржника – ОСОБА_1 в межах яких виносилась би постанова про арешт майна № б/н від 30.11.2009 року. Протягом 2009 року все діловодство відділу здійснювалось на паперових носіях. Всі паперові матеріали виконавчих проваджень, що завершені включно по 2022 рік, знищені за закінченням строку їх зберігання відповідно до пункту 2 розділу ХІ Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 07.06.2017 року № 1829/5. Відтак, у Відділі відсутня інформація, на підставі якої можна встановити підставу винесення постанови про арешт майна № б/н від 30.11.2009 року. У зв`язку з цим, відсутня можливість встановити наявність підстав для зняття цього арешту.
Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просить їх задоволити.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, повідомлявся про час та дату розгляду справи належним чином.
Відповідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа.
Відповідно до ч.ч. 2-6 ст. 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, серед іншого, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного). Обставини справи, що згідно частини третьої статті 274 ЦПК України, мають значення для вирішення питання про можливість розгляду справи в порядку спрощеного провадження, також свідчать про наявність підстав для розгляду цієї справи в спрощеному порядку.
Враховуючи викладене, суд вирішив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши думку позивача, дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Судом встановлено, що ОСОБА_3 з метою здійснення реєстраційних дій з нерухомим майном, власником якого він є, дізнався, що на його майно накладено арешт, а тому такі дії вчинити виявилось неможливим.
Для з`ясування обставин накладення арешту на майно ОСОБА_3 звернувся до Відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції із відповідною заявою, в якій просив вказати підстави накладення арешту на його майно.
Листом Відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції № 71071 від 27.03.2025 року повідомлено, що згідно з відомостями, що містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, встановлено, що на підставі постанови б/н від 30.11.2009 року, видавник: відділ ДВС Рівненського міського управління юстиції, накладено арешт на все нерухоме майно, що належить ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 .
Однак, за даними, що містяться в Автоматизованій системі виконавчого провадження (далі - АСВП), неможливо встановити виконавче провадження в якому винесено постанову про арешт майна, належного ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .
У виконавчих провадженнях, зо зареєстровані в АСВП щодо боржника ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , відсутня, виконавча дія – винесення постанови про арешт майна від 30.11.2009.
відтак відсутня можливість встановити як підстави накладення арешту на майно, так і наявність підстав його зняття.
Таким чином, Відділом державної виконавчої служби у м. Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції було відмовлено у знятті арешту з нерухомого майна у зв`язку із неможливістю встановити в межах якого виконавчого провадження винесено постанову про арешт майна боржника б/н від 30.11.2009 року.
Вищевказане зумовило звернення позивача до суду із цим позовом про усунення перешкод у здійсненні права користуватись і розпоряджатись своїм майном шляхом звільнення майна з-під арешту.
При вирішенні спору по суті суд керується таким.
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
При вирішенні питання про зняття арешту слід керуватися Законом України «Про виконавче провадження» № 606-XIV в редакції від 21.04.1999 року (далі Закон 606-XIV) чинній на час накладення обтяження.
Згідно із ч. 1 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV (далі Закон № 606-XIV; у редакції, чинній на момент винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження) державний виконавець здійснює виконавчі дії по виконанню рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме:
- закінчення виконавчого провадження згідно із статтею 37 цього Закону;
- повернення виконавчого документа стягувачу згідно із статтею 40 цього Закону;
- повернення виконавчого документа (посадовій особі), який його видав, згідно із статтею 40-1 цього Закону.
Відповідно до ч. 2 ст. 25 Закону № 606-XIV державний виконавець зобов`язаний провести виконавчі дії по виконанню рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а по виконанню рішення немайнового характеру у двомісячний строк. Строки здійснення виконавчого провадження не поширюються на час відкладення провадження виконавчих дій або зупинення виконавчого провадження та на період реалізації арештованого майна боржника.
Отже, як закінчення виконавчого провадження, так саме повернення виконавчих документів з різних підстав, законодавцем визначено як стадію завершення виконавчого провадження, після якої ніякі інші дії щодо примусового виконання рішення державним виконавцем не вчиняються.
Згідно із ч. 1 ст. 38 Закону 606-XIV у разі закінчення виконавчого провадження згідно із статтею 37 цього Закону, крім направлення виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; повернення виконавчого документа стягувачу згідно із статтею 40 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, згідно із статтею 40-1 цього Закону, припиняється чинність арешту майна боржника, скасовуються інші здійснені державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку з завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.
Частиною 1 ст. 38 Закону № 606-XIV визначено: якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем був накладений арешт на майно боржника, у постанові закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про скасування арешту, накладеного на майно боржника.
Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIIІ від 02.06.2016 року (далі Закон № 1404-VIIІ; у редакції, чинній на день розгляду питання про зняття арешту з майна) у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.
Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа.
Частиною 4 ст. 59 Закону № 1404-VIIІ визначено вичерпний перелік підстав для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини.
Водночас ч. 5 ст. 59 цього Закону передбачено, що у всіх інших випадках арешт з майна може бути знятий за рішенням суду.
Статтею 41 Конституції України, статтею 1 Першого Протоколу до «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» від 20.03.1952 року, ратифікованою Україною 17.07.1997 року Законом № 475/97, положеннями Протоколів № 2, 4, 7, та 11 до Конвенції та положеннями Цивільного кодексу України (ч. ч. 1,2 ст. 319, ст. 321) закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб,
За змістом ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у спосіб, передбачений законом, зокрема, шляхом припинення правовідношення чи дії, яка порушує право.
Згідно з ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно з положеннями ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до положень ст. ст. 12, 80 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення усіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно п. 2 розділу XI Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 1829/5 від 07.06.2017 року (далі Правила), строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 (три) роки, крім виконавчих проваджень, завершених за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить 1 (один) рік.
Таким чином, у суду є всі підстави вважати, що на теперішній час відсутні будь-які правові підстави для продовження існування обмеження щодо розпорядження майном ОСОБА_1 , оскільки будь-яких виконавчих проваджень щодо примусового виконання судових рішень та рішень інших органів, боржником у яких був би ОСОБА_1 і для забезпечення виконання яких накладався арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження немає.
З огляду на вищевказане позивач обмежений у здійсненні своїх майнових прав.
Не зняття державним виконавцем арешту з майна ОСОБА_1 , який був накладений на підставі постанови Відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції б/н від 30.11.2009 року про арешт нерухомого майна, за відсутності будь-якого виконавчого провадження стосовно власника цього майна порушує право позивача на вільне володіння, користування та розпорядження майном.
У цій справі суд також враховує, що арешт на нерухоме майно ОСОБА_1 , накладено державним виконавцем більше п`ятнадцяти років тому, у Єдиному державному реєстрі виконавчих проваджень відсутні будь-які виконавчі провадження щодо боржника ОСОБА_1 .
Враховуючи вищевикладене, суд вважає правильними та доведеними аргументи позивача щодо безпідставного продовження обмеження цивільних (майнових) прав на його нерухоме майно. Обраний позивачем спосіб захисту порушеного права відповідає вимогам закону та не порушує прав інших осіб. 
Таким чином, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявності підстав для задоволення позову.
Керуючись ст.ст. 16, 316, 317, 319, 321, 386, 391 ЦК України, ст.ст. 4-6, 76-81, 83, 259, 263 - 265, 268, 273, 274, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р I Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про зняття арешту з майна та виключення відомостей з реєстру - задовольнити повністю.
Зняти арешт з нерухомого майна, яке належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , що накладений на підставі постанови Відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження б/н від 30.11.2009 року та виключити запис про державну реєстрацію обтяження з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду через Рівненський міський суд шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Рівненського
міського суду Тимощук О.Я.