СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 березня 2026 року Справа № 480/280/25
Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Гелети С.М., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України і просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність НОМЕР_1 Прикордонного загону Державної Прикордонної Служби України щодо не оформлення довідки №6 затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 № 413, відносно ОСОБА_1 ;
- зобов`язати НОМЕР_1 Прикордонний загін Державної Прикордонної Служби України оформити довідку за формою №6 затверджену постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 № 413, відносно ОСОБА_1 ;
- зобов`язати НОМЕР_1 Прикордонний загін Державної Прикордонної Служби України направити на адресу Комісії Адміністрації Державної Прикордонної Служби України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни, документи визначені постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 № 413, необхідні для розгляду питання присвоєння ОСОБА_1 статусу учасника бойових дій.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що після введення воєнного стану в Україні позивач у період з квітня 2022 року до жовтня 2022 року перебував у районах ведення бойових дій, зокрема в н.п. Гриценкове Миколаївської громади Сумської області, де виконував завдання, пов`язані із забезпеченням національної безпеки і оборони, відсіччю та стримуванням збройної агресії. Згідно наказу Мінінтеграції від 20.02.2023 року №56 визначено, що в період з 09.04.2022 року по 23.10.2022 року Миколаївська ОТГ входила в зону активних бойових дій.
Таким чином, позивач у вказаний період виконував завдання на підставі бойових розпоряджень в зоні ведення бойових дій, що дає йому право на отримання статусу учасника бойових дій. В період збройної агресії до позивача доводилися бойові розпорядження, і позивач їх виконував. 
З метою отримання статусу учасника бойових дій відповідно до ст. 5 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” позивач звернувся до відповідача для оформлення необхідних документів. За результатами розгляду адвокатського запиту, відповідачем повідомлено про відсутність документів, які підтверджують безпосередню участь позивача у відбитті збройної агресії РФ, а тому документи для передання на розгляд комісії АДПСУ подаватися не будуть, у зв`язку з чим позивач вважає такі дії протиправними та звернувся до суду за захистом своїх прав.
Представник відповідача подав відзив на позовну заяву, у якому заперечує проти позовних вимог у повному обсязі та зазначає, що відповідно до Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” №3551-ХІІ та Порядку надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 №413, статус учасника бойових дій надається лише за наявності визначених законом підстав і підтвердних документів.
Позивач у спірний період був працівником воєнізованої охорони (ВОХОР) та виконував функцій з охорони об`єктів, а виконання ним функцій з охорони об`єктів не є виконанням бойових завдань у розумінні зазначеного Закону та Порядку. 
За результатами перевірки встановлено, що позивач безпосередньої участі у бойових завданнях чи заходах із забезпечення оборони України не брав, а тому підстави для оформлення довідки відповідно до додатку 6 зазначеного Порядку відсутні, а дії відповідача є правомірними.
Позивач у своїх поясненнях додатково зазначив, що твердження відповідача щодо не виконання завдань, пов`язаних із відсіччю збройної агресії російської федерації не відповідача є фактичним обставинам справи. На підтвердження факту перебування позивача на службі представником позивача надано копія графіка чергування особового складу воєнізованої охорони.
Судом було відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд зазначає наступне.
З матеріалів справи судом встановлено, що позивач період з 24.02.2022 до 23.10.2022 проходив службу у воєнізованій охороні (ВОХОР) військової частини НОМЕР_2 , що не заперечується сторонами.
Позивач через свого представника звернувся до НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України із запитом щодо виготовлення та направлення документів для отримання статусу учасника бойових дій, а також щодо надання інформації про нерозгляд питання щодо присвоєння позивачу статусу учасника бойових дій (а.с. 10– 14).
Відповідач листом повідомив позивача про відсутність підстав для виготовлення та направлення зазначених документів у адвокатському запиті та їх подальшого направлення на розгляд до комісії Адміністрації Державної прикордонної служби України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни, оскільки комісією НОМЕР_1 прикордонного загону при розгляді відповідних матеріалів встановлено, що позивач не виконував бойових (спеціальних) завдань та не брав безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави, а тому підстави для оформлення та направлення матеріалів щодо надання позивачу статусу учасника бойових дій відсутні (а.с. 7-9).
Не погоджуючись із такою відповіддю відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правовий статус ветеранів війни визначається Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10.1993 № 3551-XII, який забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.
Згідно зі статтею 5 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10.1993 № 3551-XII учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.
Згідно з пунктом 19 частини 1 статті 6 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" №3551-XII військовослужбовці (резервісти, військовозобов`язані, добровольці Сил територіальної оборони) Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, розвідувальних органів України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, військовослужбовці військових прокуратур, особи рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, поліцейські, особи рядового, начальницького складу, військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної пенітенціарної служби України, особи рядового і начальницького складу Державного бюро розслідувань, особи начальницького складу Національного антикорупційного бюро України, особи, які входили до складу добровольчого формування територіальної громади, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 року № 413 затверджено Порядок надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведеннячи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України (далі - Порядок № 413).
Відповідно до абз. 2 п. 2 Порядку № 413 статус учасника бойових дій надається військовослужбовцям (резервістам, військовозобов`язаним, добровольцям Сил територіальної оборони) Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, військовослужбовцям військових прокуратур, особам рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції ДФС, поліцейським, особам рядового, начальницького складу, військовослужбовцям МВС, Управління державної охорони, Держспецзв`язку, ДСНС, Державної кримінально-виконавчої служби, співробітникам Служби судової охорони, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.
За змістом пп.4 п.4 Порядку №413 підставою для надання заявникам статусу учасника бойових дій є: для заявників з числа осіб, зазначених в абзаці першому пункту 19 частини першої статті 6 Закону (крім осіб, які входили до складу добровольчого формування територіальної громади), які брали безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, - довідка за формою згідно з додатком 6.
Абзацом 5 п. 6 Порядку № 413 передбаченно, що для надання статусу учасника бойових дій особам, зазначеним в абзаці другому пункту 2 цього Порядку, які брали участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, командири (начальники) військових частин (органів, підрозділів) або інші керівники підприємств, установ та організацій у місячний строк з дня участі у виконанні бойових (службових) завдань, у проведенні розвідувальних заходів, отримання поранення, контузії, каліцтва зобов`язані подати на розгляд комісії, утвореної міністерством, центральним органом виконавчої влади чи іншим державним органом, у підпорядкуванні яких перебували військові частини (органи, підрозділи), установи та заклади, у складі яких проходили службу особи, довідки за формою згідно з додатком 6 та документи, передбачені абзацом десятим або одинадцятим пункту 4 цього Порядку для таких осіб, які є підставою для надання особам статусу учасника бойових дій.
Згідно пункту 11 Порядку №413 для надання статусу учасника бойових дій заявник подає комісії (міжвідомчій комісії) заяву.
Рішення щодо утворення комісії та положення про неї затверджуються відповідним міністерством, центральним органом виконавчої влади та іншим державним органом, зазначеним в підпункті 3 пункту 2 цього Порядку (п.19 Порядку № 413).
Так, у відповідності до п.24 Порядку №413 комісія або міжвідомча комісія відмовляє заявнику в наданні статусу учасника бойових дій у разі:
1) відсутності правових підстав для надання статусу учасника бойових дій;
2) відсутності необхідних документів, визначених пунктом 4 цього Порядку;
3) подання недостовірної інформації;
4) наявності обвинувального вироку суду, який набрав законної сили, за вчинення заявником умисного тяжкого або особливо тяжкого злочину під час участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, під час безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.
У разі усунення виявлених підстав для відмови в наданні статусу учасника бойових дій заявник або уповноважена особа може повторно ініціювати винесення питання про надання зазначеного статусу (за процедурою, визначеною цим Порядком) на розгляд комісії шляхом подання заяви до керівника відповідного міністерства, іншого центрального органу виконавчої влади чи іншого державного органу, в якому утворено комісію.
Обов`язковою умовою для надання статусу учасника бойових дій є встановлення факту безпосередньої участі особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, та виконання нею особисто або у складі військової частини (органу, підрозділу), установи та закладу бойових (службових) завдань. Наявність таких обставин є правовою підставою для подачі командирами (начальниками) військових частин на розгляд комісії, утвореної міністерством, центральним органом виконавчої влади чи іншим державним органом, у підпорядкуванні яких перебували військові частини, у складі яких проходили службу особи, довідки за формою згідно з додатком 6.
У взаємозв`язку із наведеним, Верховний Суд у справі №140/9090/24 від 23.07.2025 зазначив, що за приписами статті 1 Закону України від 06.12.1991 №1932-XII “Про оборону України” бойові дії - це форма застосування з`єднань, військових частин, підрозділів (інших сил і засобів) Збройних Сил України, інших складових сил оборони, а також поліції особливого призначення Національної поліції України для вирішення бойових (спеціальних) завдань в операціях або самостійно під час відсічі збройної агресії проти України або ліквідації (нейтралізації) збройного конфлікту, виконання інших завдань із застосуванням будь-яких видів зброї (озброєння); район воєнних (бойових) дій - це визначена рішенням Головнокомандувача Збройних Сил України частина сухопутної території України, повітряного або/та водного простору, на якій впродовж певного часу ведуться або/та можуть вестися воєнні (бойові) дії.
У постанові Верховного Суду від 27.06.2024 у справі №200/3996/23 зазначено, що постановка бойових завдань підрозділам (елементам бойового порядку) здійснюється бойовим наказом, під час ведення бою (дій) або в інших умовах бойової обстановки - бойовим розпорядженням. Зазвичай вони доводяться до командирів підрозділів в усній формі.
У бойовому наказі вказується: висновки з оцінювання противника; завдання, які виконуються силами і засобами старшого командира на напрямку дій військової частини (підрозділу), а також завдання сусідів і розмежувальні лінії з ними; бойове завдання військової частини (підрозділу) та замисел бою (дій); бойові завдання штатним і доданим підрозділам (елементам бойового порядку); норма витрат ракет і боєприпасів на виконання бойового завдання; місце і час розгортання ОКП (ксП) та напрямок його переміщення, порядок передачі управління; час готовності до виконання завдання та порядок доповіді замислу старшому командиру.
У бойовому розпорядженні зазвичай командир вказує: стислі відомості про положення та характер дій противника; завдання, що виконуються силами і засобами старшого командира на напрямку дій підрозділів; бойове завдання підпорядкованим підрозділам; час готовності до бою (дій). За необхідності у ньому можуть бути зазначені завдання військової частини (підрозділу), сусідів та інші дані.
Бойові (попередні бойові) розпорядження і вказівки, які віддає командир усно, записуються в журнал відданих і отриманих розпоряджень, у якому відображається: дата, час і зміст розпоряджень, спосіб їх передачі або отримання, кому вони передані або повинні бути передані, від кого отримані.
Крім того, відповідно до Окремого доручення Міністра оборони України від 23.06.2022 року № 912/а/29 (далі Окреме доручення), під терміном “безпосередня участь військовослужбовця у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів” слід розуміти виконання військовослужбовцем: бойових завдань у складі військової частини (підрозділу) яка веде воєнні (бойові) дії у складі діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави в районі ведення воєнних (бойових) дій; бойових завдань на лінії бойового зіткнення першого ешелону оборони або наступу під час перебування у складі органу управління, штабу угрупування військ або штабу тактичної групи; бойових (спеціальних) завдань із всебічного забезпечення діючих угруповань військ безпосередньо в районі ведення бойових дій, бойових завдань з ведення руху опору на територіях України, тимчасово окупованих (захоплених) противником; завдань з ведення оперативної (військової, спеціальної) розвідки в районі ведення бойових дій або на територіях України, тимчасово окупованих противником; бойових завдань з пошуку, виявлення та знешкодження диверсійно-розвідувальних груп, незаконних збройних формувань; виконання бойових завдань з вогневого ураження повітряних цілей; виконання бойових завдань у районах бойових дій з виявлення повітряних цілей; здійснення польотів у районах ведення воєнних дій, ведення повітряного бою, здійснення заходів з виводу повітряних суден з під удару противника з виконанням зльоту; виконання бойових (спеціальних) завдань кораблями, катерами, суднами в морській, річковій акваторії.
Відповідно до п. 3 Окремого доручення, документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях, визначається на підставі: бойового наказу (бойового розпорядження); журналу бойових дій, рапорту командиру підрозділу.
Згідно п. 4 Окремого доручення, у разі якщо військовослужбовці були відряджені до військових частин (установ), що входять до складу діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави з однієї військової частини, то безпосередня участі у бойових діях цих військовослужбовців може підтверджуватися однією довідкою з відображенням в ній термінів безпосередньої участі у бойових діях або заходах кожного військовослужбовця за формою, наведеною в додатку № 2 до цього доручення.
Таким чином, відповідно до Окремого доручення питання оформлення довідки залежить від визначення відповідними командирами факту безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях. Зазначене визначення повинно бути відповідним чином оформлено належними документами: рапортами командира підрозділу, журналом бойових дій, бойовим наказом (бойовим розпорядженням). Лише за наявності підтвердження цими документами факту безпосередньої участі відрядженого військовослужбовця у бойових діях, відповідний командир мав право видати довідку.
Отже, підставою для видачі довідки про безпосередню участь у бойових діях (забезпечення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії) є документи, що передбачають облік участі особи у бойових діях (бойові донесення, журнали бойових дій та інші).
Із матеріалів справи вбачається, що документи, передбачені п. 3 Окремого доручення: бойові накази (бойові розпорядження); журнали бойових дій, рапорти командиру підрозділу про безпосередню участь позивача у бойових діях, за спірний період, у НОМЕР_1 прикордонному загоні Державної прикордонної служби України відсутні, про зазначено у Акті №16 засідання комісії НОМЕР_1 прикордонного загону з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій від 13.07.2024 (а.с.39).
Будь-яких доказів участі у бойових (спеціальних) завданнях позивач до суду не надав, про виконання таких завдань не повідомив.
Стосовно надання до матеріалів справи як докази виконання завдань, пов`язаних із відсіччю збройної агресії, а саме копії графіка чергування особового складу воєнізованої охорони в якому міститься інформації про позивача, суд зазначає наступне.
Сам по собі факт виконання позивачем службових обов`язків в районі військового містечка в АДРЕСА_1 під час дії воєнного стану у спірний період не створює для відповідача обов`язку щодо видачі довідки про безпосередню участь у бойових діях (забезпечення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії), оскільки підставою для вказаних дій є документальне підтвердження безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів.
Інформація про графіки чергування позивача для забезпечення охорони об`єктів, озброєння, боєприпасів, техніки, приміщень та майна, пропускного режиму, підтримання внутрішнього порядку, а також виконання обов`язків внутрішньої та вартової служби в управлінні прикордонного загону не свідчить, що позивач є особою, що приймала безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави та є особою, яка приймала безпосередню участь у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії в період здійснення зазначених заходів.
Зазначені висновки суду узгоджується із правовою позицією Другого адміністративного апеляційного суду викладені в постанові від 10.03.2026 у справі №480/284/25.
Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що адміністративний позов задоволенню не підлягає.
Стосовно розподілу судових витрат, суд зазначає, що позивачу відмовлено у задоволенні позову, а тому відсутні підстави для вирішення питання розподілу судових витрат відповідно до статті 139 КАС України.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до НОМЕР_3 прикордонного загону Державної прикордонної служби України щодо визнання протиправною бездіяльність НОМЕР_1 Прикордонного загону Державної Прикордонної Служби Українивизнати протиправною бездіяльність щодо не оформлення довідки №6 затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 № 413, відносно ОСОБА_1 ; зобов`язання НОМЕР_1 Прикордонного загону Державної Прикордонної Служби України оформити довідку за формою №6 затверджену постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 № 413, відносно ОСОБА_1 ; зобов`язання НОМЕР_1 Прикордонного загону Державної Прикордонної Служби України направити на адресу Комісії Адміністрації Державної Прикордонної Служби України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни, документи визначені постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 № 413, необхідні для розгляду питання присвоєння ОСОБА_1 статусу учасника бойових дій – відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. 
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя   С.М. Гелета