Справа № 740/7282/25
Провадження № 2/740/666/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2026 року     місто Ніжин  

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі: 
головуючої судді Роздайбіди О.В., 
при секретарі Дьоміній Н.А., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Деал Фінанс Груп» (надалі - ТОВ «Деал Фінанс Груп») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
встановив:
22 грудня 2025 року ТОВ «Деал Фінанс Груп» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № ДП 0012491 від 17.03.2025 у розмірі 6924,00 грн, судовий збір у розмірі 2422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4500,00 грн.
Позивач мотивує позов тим, що 17 березня 2025 року між ТОВ «ФК «Майбіз» та ОСОБА_1 укладено договір про надання кредиту № ДП 0012491, за умовами якого кредитодавець надав позичальнику кредит в розмірі 3000,00 грн, на строк 112 днів, із (фіксованою) процентною ставкою у розмірі 0.9% які нараховується щоденно на залишок заборгованості за тілом кредиту, комісія за надання кредиту складає 30% від суми наданого кредиту (що у грошовому виразі складає 900,00 грн). 
14 жовтня 2025 року між ТОВ «ФК «Майбіз» та ТОВ «Деал Фінанс Груп» укладено договір факторингу № 14/10/25, згідно з яким право вимоги за договором № ДП 0012491 перейшло до позивача. ТОВ «ФК «Майбіз» свої зобов`язання за договором виконало та надало відповідачу грошові кошти в обумовленому в договорі розмірі. У порушення умов кредитного договору та додаткової угоди ОСОБА_1 свої зобов`язання по поверненню кредиту, сплати процентів та комісії належним чином не виконувала, внаслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 6924,00 грн, з яких: 3000 грн - заборгованість за тілом кредиту; 3024,00 грн - заборгованість за процентами; 900 грн - заборгованість за комісією. 
Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 30 грудня 2025 року відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.
Від відповідачки ОСОБА_1 надійшов до суду відзив, в якому вона просила у задоволенні позовних вимог відмовити повністю, розгляд справи провести за її відсутності. Зазначила, що 19 березня 2025 року звернулася до Голосіївського управління поліції ГУНП в м. Києві з заявою про те, що 17.03.2025 року близько 12 год 00 хв невстановлена особа шляхом з незаконних операцій з використанням електрообчислюваної техніки заволоділа грошовими коштами з банківської картки емітованої в АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_1 , та відкрила на її ім?я близько 18 мікро-кредитів (мікрозаймів) один з яких було відкрито 17.03.2025 у ТОВ «Деал Фінанс Груп» на загальну суму 3000,00 гривень. Пояснила, що її особистий номер мобільного телефону НОМЕР_2 , який обслуговується ПрАТ «Київстар» було взломано та здійснено несанкціонований доступ з мобільного пристрою Redmi Note 13, який ніколи їй не належав. За обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, 19.03.2025 року СВ Голосіївського управління поліції зареєстроване кримінальне провадження №12025100010001048. Крім того, фотокопію витягу з ЄРДР направила позивачу з проханням провести внутрішнє розслідування. Вважає, що вчинила всі необхідні дії, які входять в коло обов?язків клієнта фінансової установи при виникненні ситуації з несанкціонованими діями. Пояснила, що в даний час досудове розслідування в вказаному кримінальному провадженні триває.
14.01.2026 представником позивача Ткаченко Ю.О. подано відповідь на відзив, з якого вбачається, що сторона позивача наполягає на задоволенні позовних вимог, просив розгляд даної справи провести за відсутності представника позивача.
У зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу з допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
Із врахуванням доказів по справі, суд приходить до наступних висновків.
Судом установлено, що 17.03.2025 між ТОВ «ФК «Майбіз» та ОСОБА_1 укладено Договір про надання кредиту № ДП 0012491, який підписано за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором позичальника 9846yUsX (а.с.11-14) .
Відповідно до п. 1-5, 10 Договору, кредитодавець надає позичальнику грошові кошти в розмірі 3000,00 грн, на засадах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених цим Договором про надання кредиту та Правилами надання коштів та банківських металів у кредит ТОВ «ФК «Майбіз». Строк, на який надається кредит - 126 днів. Тип процентної ставки - фіксована. Процентна ставка становить 0,9 % за кожен день користування кредитом. Комісія за надання кредиту становить 900,00 грн.
ТОВ «ФК «Майбіз» на виконання умов кредитного договору № ДП 0012491 від 17.03.2025 виконало свої зобов`язання, надавши ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 3000,00 грн шляхом їх перерахування на банківську платіжну картку № НОМЕР_3 , що підтверджується квитанцією № 44219-66137-83153 (а.с. зворотна сторона 22-23).
Відповідно до розрахунку, заборгованість ОСОБА_1 за Договором позики № ДП 0012491 від 17.03.2025 за період з 17.03.2025 по 12.12.2025 склала 6924,00 грн, з яких: 3000 грн - заборгованість за тілом кредиту; 3024,00 грн - заборгованість за процентами; 900 грн - заборгованість за комісією (а.с. 4-6).
14.10.2025 ТОВ «Фінансова компанія «Майбіз» та ТОВ «Деал Фінанс Груп» уклали договір факторингу № 14/10/25, у відповідності до умов якого, ТОВ «Фінансова компанія «Майбіз» передає (відступає) ТОВ «Деал Фінанс Груп» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Деал Фінанс Груп» приймає належні ТОВ «ФК «Майбіз» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників (а.с. 25-28).
Відповідно до реєстру прав вимоги № 14/10/25 від 14.10.2025, ТОВ «Деал Фінанс Груп» отримало право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №ДП 0012491 від 17.03.2025 у розмірі 6924,00 грн (а.с. зворотна сторона 32-33).
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист цивільного інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України.
За приписами ст. 3, 4 ЦПК України захисту підлягають порушене, невизнане або оспорюване право особи чи інтерес, а також державний чи суспільний інтерес.
Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України).
За правилами ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Згідно з положеннями ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
За змістом ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
Статтею 3 ЗУ «Про електрону комерцію» визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Згідно зі ст. 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному ч. 6 цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Відповідно до ст. 12 Закону, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: 1) електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до ЗУ «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; 2) електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; 3) аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
За правилами ч. 1, 2 ст. 6 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.
Згідно з п. 12 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про електронну комерцію» одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.
За приписами ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Приписами ст. 525, 526 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. За положеннями ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання.
Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
За змістом ч. 1, 3 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.
Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
У справі встановлено, що 17 березня 2025 ОСОБА_1 , маючи намір отримати в кредит грошові кошти, ідентифікувала себе в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «ФК «Майбіз», що узгоджується довідкою про ідентифікацію (а.с. 21 зворотний бік). Цього ж дня сторони уклали договір про надання кредиту № ДП0012491, який підписано відповідачкою відповідно до вимог ч. 6, 8 ст. 11, ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію» за допомогою електронного підпису, відтвореного шляхом використання одноразового ідентифікатора 9846yUsX, який був надісланий на вказаний відповідачем номер телефону НОМЕР_2 17.03.2025 о 09:22:39.
У договорі сторони узгодили наступні умови: загальна сума кредиту 3 000 грн; строк дії кредиту 126 днів, із фіксовано процентною ставкою у розмірі 0,9 %, які нараховуються щоденно на залишок заборгованості за тілом кредиту, комісія за надання кредиту складає 30% від суми наданого кредиту (що у грошовому виразі складає 900,00 грн).
Крім того, в додатку до Кредитного договору міститься Графік платежів, з якими ОСОБА_1 також ознайомилася та погодилася, що засвідчила електронним підписом (а.с. 21). Тобто, у договорі чітко визначено істотні умови кредитування, з якими відповідачка погодилася.
За нормами ЗУ «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора без здійснення входу позичальника на веб-сайт кредитної установи за допомогою логіна і пароля особистого кабінету укладання договору між сторонами є технічно не можливим.
Укладаючи договір, ОСОБА_1 у розділі «Реквізити та підписи сторін» указала реквізити належного їй платіжного засобу (номер платіжної картки) для перерахування коштів за даним договором НОМЕР_3 . 
Заперечуючи укладення кредитного договору та отримання коштів, ОСОБА_1 стверджувала про вчинення невідомими особами шахрайських дій у її мобільному додатку «Приват24», внаслідок яких з її карткового рахунку 17 березня 2025 року було списано кошти. Підтверджуючи ці доводи, відповідачка надала витяг з ЄРДР від 19.03.2025 року (а.с. 70), відповідно до якого за її заявою до реєстру внесено відомості щодо вчинення кримінального правопорушення за ч. 4 ст. 190 КК України, зокрема за фактом того, що (ІПНП 18271) 18.03.2025 до Голосіївського УП ГУНП у м. Києві надійшла заява від ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про те, що 17.03.2025 близько 12 год 00 хв невстановлена особа шляхом незаконних операцій з використанням електрообчислювальиої техніки заволоділа грошовими коштами, вищевказаної, з банківської картки, емітованої в АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , та відкрила на ім`я ОСОБА_1 близько 18 мікро-кредитів (мікрозаймів), саме: 15.03.2025 було відкрито мікро-кредит у споживчий центр «Швидкогроші» на загальну суму 28000 грн. 18.03.2025 була відкрито мікро-кредит у «Слон Кредит» на загальну суму 32000 грн. 16.03.2025 було відкрито мікро-кредит у «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» на суму 13000 грн та 2000 грн. 16.03.2025 було відкрито мікро-кредит у «ФК АБЕКОР» на загальну суму 6900 грн. 16.03.2025 було відкрито мікро-кредит у «МІЛОАН» на загальну суму 15000 грн. 17.03.2025 було відкрито мікро-кредит у «ФК БІКСБІТ» на загальну суму 3000 грн. 16.03.2025 було відкрито мікро-кредит у «ФК НЕЗАЛЕЖНІ ФІНАНСИ» на загальну суму 12000 грн. 18.03.2025 було відкрито мікро-кредит у ФК «Гвадіана «Finbert» на загальну суму 8000 грн. 18.03.2025 було відкрито мікро-кредит у «КІФ» на загальну суму 2000 грн. 17.03.2025 було відкрито мікро-кредит у «АВІРА ГРУП» на загальну суму 8000 грн. 17.03.2025 було відкрито мікро-кредит у «ФІНТАРГЕТ» на суму 2000 грн та 2000 грн. 17.03.2025 було відкрито мікро-кредит у ТОВ «Фінансова Компанія «Нові Кредити» на загальну суму 2000 грн. 17.03.2025 було відкрито мікро-кредит у «СМАРТІВЕЙ ЮКРЕЙН» на загальну суму 2500 грн. 17.03.2025 було відкрито мікро-кредит у «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» на загальну суму 4000 грн. 17.03.2025 було відкрито мікро-кредит у «МАНІВЕО» на загальну суму 12400 грн. 17.03.2025 була відкрито мікро-кредит у «ФК ТЕХНОФІНАНС» на загальну суму 5310 грн, що спричинило останній матеріальну шкоду на суму близько 230 000 гривень. Так, встановлено, що несанкціоноване списання грошових коштів з банківської картки, емітованої в АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , яка належить потерпілій, відбулося на її іншу банківську картку АТ «ПУМБ» № НОМЕР_4 трьома транзакціями на загальну суму 45 000 грн, після чого з останньої банківської картки АТ «ПУМБ» № НОМЕР_4 було списання грошових коштів на невстановлені рахунки. Також встановлено, що особистий номер мобільного телефону ОСОБА_1 НОМЕР_2 , який обслуговується ПрАТ «Київстар», було взламано, та здійснено несанкціонований доступ з мобільного пристрою Redmi Note 13, який вищевказаній не належить та ніколи не належав.
Однак, суд зауважує, що витяг з ЄРДР не підтверджує факт шахрайства при оформленні кредитного договору на ім`я ОСОБА_1 . Матеріали справи не містять доказів некоректно проведених платіжних операцій у її додатку «Приват24» або звернення відповідачки до банку з проханням провести перевірку за указаними обставинами та матеріали службового розслідування банківською установою за її заявою. Обвинувальний вирок відносно особи, яка скоїла шахрайські дії відносно відповідачки, відсутній. Таким чином, сам по собі витяг з ЄРДР за відсутності інших належних доказів не підтверджує ні факт шахрайства при оформленні кредитного договору на ім`я ОСОБА_1 , ні неотримання відповідачкою кредитних коштів, оскільки до ЄРДР вноситься лише попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення із зазначенням норми закону про кримінальну відповідальність.
А посилання відповідачки на практику Верховного Суду від 11.09.2024 року у справі № 753/12781/23 суд розцінює як нерелевантне.
Приписами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).
Таким чином, суд вважає доведеними твердження позивача про укладення між сторонами кредитного договору 17 березня 2025 року та виникнення між ними кредитних правовідносин. Оскільки ОСОБА_1 жодних внесків на погашення кредиту не здійснювала, тобто, неналежно виконувала грошові зобов`язання за кредитним договором, ТОВ «Деал Фінанс Груп», як новий кредитор за договором факторингу, набуло право вимоги у обсязі та на умовах права вимоги первісного кредитора (ТОВ «ФК «Майбіз»).
Водночас, вирішуючи питання про стягнення заборгованості у вищевказаному розмір, суд дійшов таких висновків.
У рішенні від 11.07.2013 № 7-рп/2013 Конституційний Суд України вказав, що умови договору споживчого кредиту, його укладення та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими споживач вважається слабкою стороною у договорі та підлягає правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності.
Згідно зі ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції, яка діяла на час укладання кредитного договору, продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. У разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення також підлягають зміні або договір може бути визнаним недійсним у цілому. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Якщо до положення вносяться зміни, такі зміни вважаються чинними з моменту їх внесення. Нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача.
У постанові від 13.07.2022 у справі № 363/1834/17 Верховний Суд визначив, що банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг (ч. 3 ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність»), однією із яких є розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик (п. 3 ч. 3 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність»), зокрема надання споживчого кредиту. Тому банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку.
Принципи справедливості, добросовісності та розумності є фундаментальними засадами цивільного законодавства та основами зобов`язання (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України), спрямованими, зокрема, на реалізацію правовладдя та встановлення меж поведінки у цивільних відносинах. Добросовісність у діях їхнього учасника означає прагнення сумлінно використовувати цивільні права і сумлінно виконувати цивільні обов`язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями, бездіяльністю шкоди правам та інтересам інших осіб.
З урахуванням принципів справедливості та добросовісності на позичальника не можна покладати обов`язок сплачувати платежі за послуги, за отриманням яких він до кредитодавця фактично не звертався. Недотримання вказаних принципів призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту. Виконання позичальником умов кредитного договору, встановлених із порушенням зазначених принципів, суперечить основним засадам цивільного законодавства.
У цьому випадку комісія у розмірі 900,00 грн нараховувалася саме за надання кредиту, а тому стягненню не підлягає. 
Жодних доказів спростування твердження позивача щодо користування та отримання кредитних коштів відповідачка не надала.
Так як своїх зобов`язань за кредитним договором ОСОБА_1 добровільно не виконує належним чином, але як боржник вона не звільняється від відповідальності за неможливість виконання нею грошового зобов`язання, то у позивача обґрунтовано виникло право вимагати від боржника повернення кредитних коштів, сплати відсотків за користування кредитом та неустойки.
Водночас, позивач просить стягнути 6924,00 грн, однак до суми включено комісію 900,00 грн. За таких обставин позов підлягає задоволенню частково, на користь позивача підлягають стягненню із відповідача 6024,00 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки позов задоволено частково, то суд вважає за необхідне пропорційно до задоволених позовних вимог стягнути з відповідача на користь позивача на відшкодування витрат по сплаті судового збору.
Тому з відповідача слід стягнути на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2107,49 грн, виходячи з розрахунку пропорційності задоволених позовних вимог (6024,00 грн (розмір задоволених позовних вимог) * 2422,40 грн (сума сплаченого судового збору) / 6924,00грн (розмір заявлених позовних вимог)).
Щодо вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов такого висновку.
Як убачається із матеріалів позову, позивач просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4500,00 грн.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Згідно зі ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
На підтвердження понесених витрат на отримання професійної правничої допомоги представником позивача до суду надано договір про надання правничої допомоги від 22 серпня 2025 року, укладений між ТОВ «Деал Фінас Груп» та адвокатом Ткаченко Ю.О., витяг з акту № 2-ДІЛ приймання-передачі правничої допомоги до Договору про надання правничої допомоги № 22-08/25/ДІЛ від 22.08.2025, акт приймання-передачі справ на надання правничої допомоги, платіжну інструкцію за оплату адвокатських послуг.
Велика Палата Верховного Суду також вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).
Зважаючи на викладене, з огляду на перелік послуг, що був наданий адвокатом позивачу, з огляду на зміст позовної заяви та докази, долучені до неї, враховуючи категорію справи, її складність, часткове задоволення позовних вимог, клпотання відповідачки суд дійшов висновку, щодо наявності підстав для задоволення вимог позивача щодо стягнення правничої допомоги у розмірі 2000,00 грн.
На підставі викладеного, відповідно до ст.ст.524, 526, 527 ч.1, 530, 546 ч.1, 611, 612, 1054 ч. 2, 16, 20 Цивільного Кодексу України, ст.ст.12, 13, 141, 259, 263-265, 268, 288-289 ЦПК України, суд,-
ухвалив:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Деал Фінанс Груп» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Деал Фінанс Груп» заборгованість за договором кредиту №ДП 012491 від 17.03.2025 у загальному розмірі 6024 (шість тисяч двадцять чотири) гривень 49 копійок.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Деал Фінанс Груп» судовий збір у розмірі 2107 (дві тисячі сім) гривень 95 копійок.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Деал Фінанс Груп» судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2000 (дві тисячі) гривень.
В іншій частині позовних вимог - відмовити. 
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ДЕАЛ ФІНАНС ГРУП», зареєстроване місцезнаходження: вул. Садова, 31/33, офіс 40/3, м. Ірпінь, 08205, ЄДРПОУ 44280974.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП - НОМЕР_5 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Суддя О. В. Роздайбіда