ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
17 квітня 2026 року 	Справа № 280/8408/25 м.Запоріжжя	

Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Богатинського Б.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Сіверськодонецького відділу державної виконавчої служби у Сіверськодонецькому районі Луганської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Сіверськодонецького відділу державної виконавчої служби у Сіверськодонецькому районі Луганської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі - відповідач), в якій позивач просить суд:
Визнати неправомірними та скасувати Повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 10.09.2025, складені начальником Сіверськодонецького відділу державної виконавчої служби у Сіверськодонецькому районі Луганської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Колган Юлією Сергіївною, якими виконавчі листи, видані Запорізьким окружним адміністративним судом 11.08.2025 у справі №280/4401/24: про зобов`язання військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 надбавку за вислугу років у розмірі 25% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням за січень, лютий 2024 року; про зобов`язання військової частини НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 визначені наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 05.03.2024 №65 виплати, - повернуто стягувачу.
Зобов`язати начальника Сіверськодонецького відділу державної виконавчої служби у Сіверськодонецькому районі Луганської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Колган Юлію Сергіївну відкрити виконавче провадження з примусового виконання: виконавчого листа, виданого Запорізьким окружним адміністративним судом 11.08.2025 у справі №280/4401/24 - про зобов`язання військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 надбавку за вислугу років у розмірі 25% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням за січень, лютий 2024 року; виконавчого листа, виданого Запорізьким окружним адміністративним судом 11.08.2025 у справі №280/4401/24 – про зобов`язання військової частини НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 визначені наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 05.03.2024 №65 виплати.
В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що оскаржувані повідомлення державного виконавця є протиправними та порушують права стягувача ОСОБА_1 на виконання рішення суду, у спосіб та порядок, передбачені законом, з огляду на наступне. Примусове виконання рішень в Україні покладається на державну виконавчу службу, яка зобов`язана вживати заходи щодо примусового виконання рішень, які передбачені Законом України «Про виконавче провадження». Доводи державного виконавця щодо відсутності у Сіверськодонецького відділу державної виконавчої служби у Сіверськодонецькому районі Луганської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції компетенції та повноважень (підвідомчості) для примусового виконання судового рішення у справі №280/4401/24 на підставі поданих виконавчих листів є необґрунтованими та незаконними. Державний виконавець не послався на жодний нормативний акт, який визначає відповідну підвідомчість за Відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Позивач просить задовольнити позовні вимоги.
Ухвалою суду від 06 квітня 2026 року відкрито провадження у справі, призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні на 17 квітня 2026 року о 15:00 год.
Відповідач позовні вимоги не визнав, 10 квітня 2026 року надав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що згідно даних з відкритих джерел інформації встановлено, що військова частина фінансується з Державного бюджету України та має рахунки в органах Державної казначейської служби України. Відповідно до абзацу 5 пункту 4 Розділу І Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 №512/5 (зі змінами) відділу примусового виконання рішень управлінь забезпечення примусового виконання рішень міжрегіональних управлінь Міністерства юстиції України підвідомчі рішення, за якими боржниками є територіальні органи центральних органів виконавчої влади та їх структурні підрозділи, місцеві суди, міські, районні або селищні ради чи районні державні адміністрації та їх структурні підрозділи, окружні прокуратури, інші територіальні підрозділи органів державної влади та їх посадові особи. Відповідно до пункту 10 частини 4 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю. Позивачем не надано жодного обґрунтування неправомірності прийнятого державним виконавцем рішення. Відповідач просить суд у задоволенні позовної заяви відмовити, розгляд справи провести без участі представника відповідача.
10 квітня 2026 року до суду подана заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, поза межами приміщення суду, представника позивача Литвинця Ю.В. 
Ухвалою суду від 15 квітня 2026 року задоволено заяву представника позивача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.
17 квітня 2026 року представником позивача подана до суду заява про проведення судового засідання без участі сторони позивача.
Враховуючи подані заяви про розгляд справи без участі представників сторін та у відповідності до положень ч.3 ст. 194, ч.3 ст.268 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд здійснив розгляд справи у порядку письмового провадження.
На підставі матеріалів справи, судом встановлено наступні обставини. 
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 26 грудня 2024 року у справі №280/4401/24, позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, - задоволено частково, суд вирішив:
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 визначені наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 05.03.2024 №65 виплати.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 надбавку за вислугу років, у розмірі 25% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим (спеціальним) званням – за січень, лютий 2024 року.
На виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 26 грудня 2024 року у справі №280/4401/24, яке набрало законної сили 03 квітня 2025 року, видані 11 серпня 2025 року виконавчі листи.
Виконавчі листи пред`явлені для виконання до Сіверськодонецького відділу державної виконавчої служби у Сіверськодонецькому районі Луганської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.
10 вересня 2025 року начальником Сіверськодонецького відділу державної виконавчої служби у Сіверськодонецькому районі Луганської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Колган Юлією Сергіївною прийняті повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання на підставі п. 10 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» за виконавчими листами.
У повідомленнях зазначено, що виконавчі документи пред`явлено не за підвідомчістю. Рішення підлягає виконанню Відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, адреса для листування: 19003, Черкаська область, місто Канів, вулиця Захисників України, буд. 2.
Вважаючи неправомірними та такими, що підлягають скасуванню повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 10.09.2025, позивач звернувся до суду з цією позовною заявою.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з частиною другою статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 р. №1404-VІІІ (далі - Закон №1404-VІІІ, у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Статтею 1 Закону №1404-VIII встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Пунктом 1 ч.1 ст.3 Закону №1404-VIII визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
Відповідно до п.10 ч.4 ст.4 Закону №1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо: виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.
Згідно з частиною 1 статті 5 Закону №1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Частинами 1, 3 статті 24 №1404-VIII визначено, що виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.
Виконання рішення, яке зобов`язує боржника вчинити певні дії, здійснюється виконавцем за місцем вчинення таких дій.
Статтею 3 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» № 1403-VIII від 02.06.2016 (далі - Закон № 1403-VIII, у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом.
Відповідно до ст.6 Закону № 1403-VIII систему органів примусового виконання рішень становлять: Міністерство юстиції України та органи державної виконавчої служби, утворені Міністерством юстиції України в установленому законодавством порядку.
Наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 №512/5 затверджено Інструкції з організації примусового виконання рішень, яка розроблена відповідно до Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон), інших законодавчих актів України та нормативно-правових актів Міністерства юстиції України і визначає окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (виконавчих документів) (далі - рішення), що відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню (далі - Інструкція №512/5, у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Пункт 3 Розділу І Інструкції №512/5 визначає, що органами державної виконавчої служби є:
Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України;
відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України;
управління забезпечення примусового виконання рішень міжрегіональних управлінь Міністерства юстиції України (далі - управління забезпечення примусового виконання рішень);
відділи примусового виконання рішень управлінь забезпечення примусового виконання рішень;
відділи державної виконавчої служби міжрегіональних управлінь Міністерства юстиції України (далі - відділи державної виконавчої служби).
Відповідно до абзацу 5 пункту 4 Розділу І Інструкції №512/5, Відділу примусового виконання рішень управлінь забезпечення примусового виконання рішень міжрегіональних управлінь Міністерства юстиції України підвідомчі рішення, за якими:
боржниками є територіальні органи центральних органів виконавчої влади та їх структурні підрозділи, місцеві суди, міські, районні або селищні ради чи районні державні адміністрації та їх структурні підрозділи, окружні прокуратури, інші територіальні підрозділи органів державної влади та їх посадові особи;
сума зобов`язання становить від двадцяти п`яти до п`ятдесяти мільйонів гривень або еквівалентну суму в іноземній валюті.
У пункті 6 Розділу І Інструкції №512/5 зазначено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складання актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до п. 4 Розділу ІІІ Інструкції №512/5 виконавчий документ повертається без прийняття до виконання у випадках, передбачених частиною четвертою статті 4 Закону, про що орган державної виконавчої служби або приватний виконавець надсилає стягувачу повідомлення протягом трьох робочих днів з дня пред`явлення виконавчого документа.
Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що чинним законодавством визначено критерії підвідомчості рішень Відділу примусового виконання рішень управлінь забезпечення примусового виконання рішень міжрегіональних управлінь Міністерства юстиції України, зокрема, за місцем знаходження боржника або майна та за суб`єктним статусом боржника виконавчого провадження.
Судом зі змісту оскаржуваних повідомлень про повернення виконавчих документів встановлено, що виконавчі документи направлені не за підвідомчістю та виконання вказаних виконавчих листів підвідомче Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.
Як вже зазначено судом вище, абзацом 5 пункту 4 Розділу І Інструкції №512/5 визначено виключний перелік умов, за наявності яких виконавчий документ підлягає виконанню Відділами примусового виконання рішень управлінь забезпечення примусового виконання рішень міжрегіональних управлінь Міністерства юстиції України, а саме, у разі якщо:
- боржниками є територіальні органи центральних органів виконавчої влади та їх структурні підрозділи, місцеві суди, міські, районні або селищні ради чи районні державні адміністрації та їх структурні підрозділи, окружні прокуратури, інші територіальні підрозділи органів державної влади та їх посадові особи;
- сума зобов`язання становить від двадцяти п`яти до п`ятдесяти мільйонів гривень або еквівалентну суму в іноземній валюті.
Відповідно до виконавчих листів, сума зобов`язання за ними не досягає розміру двадцяти п`яти мільйонів та боржником за ними визначено Військову частину НОМЕР_1 .
Відповідно до ч.1 Закону України «Про Збройні Сили України» №1934-XII від 6 грудня 1991 року (далі Закон №1934-XII) Збройні Сили України - це військове формування, на яке відповідно до Конституції України покладаються оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності.
Згідно з ст.3 Закону №1934-XII до структури Збройних Сил України входять, зокрема, органи військового управління, з`єднання, військові частини, вищі військові навчальні заклади, військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти, установи та організації, що не належать до видів та окремих родів військ (сил) Збройних Сил України.
Організаційно Збройні Сили України складаються з органів військового управління, з`єднань, військових частин, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, установ та організацій.
Наказом Міністерства оборони України «Про затвердження Типового положення про орган військового управління, військову частину, заклад, установу, безпосередньо підпорядковані Міністерству оборони України» від 15.04.2019 № 177, пунктом 1 якого, встановлено: Типове Положення про орган військового управління, військову частину, заклад, установу, безпосередньо підпорядковані Міністерству оборони України (далі - структурний підрозділ) визначає структуру положення про структурний підрозділ, основні завдання і функції, порядок взаємодії з іншими структурними підрозділами, повноваження керівника структурного підрозділу та повноваження, якщо структурний підрозділ має в підпорядкуванні військові частини, установи, організації та заклади (далі - підпорядкований підрозділ).
Структурний підрозділ підпорядковується Міністру оборони України (пункт 4 Типового положення).
Відповідно до ст.1, 3 Закону України «Про господарську діяльність у Збройних Силах України» господарська діяльність у Збройних Силах України - це специфічна діяльність військових частин, закладів, установ та організацій Збройних Сил України (далі - військові частини), пов`язана із забезпеченням їх повсякденної життєдіяльності і яка передбачає ведення підсобного господарства, виробництво продукції, виконання робіт і надання послуг, передачу в оренду рухомого та нерухомого військового майна (за винятком озброєння, боєприпасів, бойової та спеціальної техніки) в межах і порядку, визначених цим Законом.
Суб`єктами господарської діяльності у Збройних Силах України є військові частини, заклади, установи та організації Збройних Сил України, які утримуються за рахунок коштів Державного бюджету України, ведуть відокремлене господарство, мають кошторис надходжень та видатків, рахунки в установах банків, печатку із зображенням Державного Герба України і своїм найменуванням..
Наказом Міністра оборони України № 300 від 16.07.1997 затверджено Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України, згідно з п. 1.1 якого, під військовими частинами треба розуміти частини, які входять до складу з`єднань, окремі частини, кораблі, установи, військово-навчальні заклади, об`єкти та організації Збройних Сил України, які ведуть своє господарство, а також адміністративно-господарські частини, відділення, відділи, управління та інші господарські підрозділи, органи військового управління відповідних рівнів, на які покладені завдання щодо матеріального та технічного забезпечення діяльності цих органів та їх особового складу.
Аналіз наведених положень нормативно-правових актів дозволяє зробити висновок, що військова частина це військово-господарська одиниця Збройних Силах України, що входить до сфери управління Міністерства оборони України, яка створена відповідно до закону на базі окремо виділеного державного майна з метою реалізації завдань щодо оборони України, захисту її суверенітету та територіальної цілісності.
Враховуючи викладене, суд погоджується з висновками відповідача стосовно того, що Військова частина НОМЕР_1 відноситься до суб`єктів, які визначені пунктом 4 розділу I Інструкції №512/5, тому виконавчий документ підлягає пред`явленню на виконання до Відділу примусового виконання рішень управлінь забезпечення примусового виконання рішень міжрегіональних управлінь Міністерства юстиції України, а тому спірні повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 10.09.2025 є законним та правомірним.
При цьому, в оскаржуваних повідомленнях позивачу роз`яснено, що рішення підлягає виконанню Відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, адреса для листування: 19003, Черкаська область, місто Канів, вулиця Захисників України, буд. 2.
Враховуючи наведене, позивачем на підставі належних та допустимих доказів не доведено обставин, на яких ґрунтуються його вимоги, відтак позов задоволенню не підлягає.
Відповідно до частини 1-3 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Підстави для розподілу судових витрат відсутні.
На підставі викладеного, керуючись статтями 139, 241-246, 287 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Сіверськодонецького відділу державної виконавчої служби у Сіверськодонецькому районі Луганської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, - відмовити повністю.
Розподіл судових витрат не здійснюється.
Відповідно до ч.4 ст. 243 КАС України судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 КАС України після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в порядок та строки, передбачені ст.ст. 287, 297 КАС України. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення до Третього апеляційного адміністративного суду.

Повне найменування сторін та інших учасників справи: 
Позивач – ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ),
Відповідач – Сіверськодонецький відділ державної виконавчої служби у Сіверськодонецькому районі Луганської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (просп. Хіміків, 68, м. Сіверськодонецьк, Луганська область, 93400; код ЄДРПОУ 34988646).

Повне судове рішення складено 17.04.2026.

Суддя Б.В. Богатинський